Paa Sandvaagen, som ligger straks indenfor Strømmen i 

 Borgenfjorden (mellem Sparbuen og Inderøen), saaes i juli 1909 

 en mengde brudstykker av Lophohelia prolifera liggende i fjæren. 

 Enkelte stykker var sterkt slitt av bølgeslaget, fordi de hadde 

 ligget i fjæren i længere tid, mens andre var tilsyneladende nylig 

 skyllet op av leret. Det faldt mig ind, al her forelaa rester av 

 et gammelt rev av Lophohelia svarende til det, som er beskrevet 

 av M. Saus fra nærheten av Drøbak. 1 Denne forekomst er like- 

 ledes behandlet av prof. Brøgger i hans store arbeide om de 

 senglaciale og postglaciale nivaaforandringer i Kristianiafeltet 

 (s'. 182). 



Lophohelias optræden ved Sandvaagen var forresten heller 

 ikke ukjendt av stedets beboere, li en gul fortalte mig, al han 

 selv hadde samlet brudstykker av denne form, som han kaldte 

 krona « (kroner). 



I september samme aar (1909) blev forekomsten undersøkt 

 nogel nærmere. Det visle sig da, at Lophohelia fandtes i blaaler 

 under et lag av sand og sten i en fjæreflate med svak stigning. 

 Det Lophohelia-tøvende lerlag kunde følges i adskillige meters 

 bredde langs fjæren, og det strakte sig ialfald 7 — 8 meter op 

 over tangranden i en høide av optil 1 ni. over denne. Revets 

 utstrækning i det hele var det ikke anledning til at konstatere. 

 Ovenfor var der aker og eng, det nedenfor liggende parti var 

 overskylle! av sjø, og det var kun en smal fjærestrimmel, som 

 i nogen faa meiers bredde kunde undersøkes. Omtrent 8 meter 

 ovenfor tangranden blev der saaledes tat et hul av 57 centimeters 

 dybde. Øverst var et sten- og sandlag ca. 25 cm. og under 

 sandlaget blaaler med enkelte stykker av Lophohelia. Nedenfor 

 tangranden tokes flere huller, og i et dyp av 20 — 40 cm. fandtes 

 Lophohelia tillikemed diverse andre faunarester i ler. 



Foråt man kan danne sig en mening om dyrelivet paa den 

 tid, da Lophohelia forekom levende i Borgenfjorden, skal neden- 



1 Om de i Norge forekommende fossile dyrelevninger fra kvartær- 

 perioden, s. 71—74. 



