Nr. 



ET MAGISK DYREBILLEDK I T. HJEMS MUSEUM. 



11 



søkk 1 fra Søndfjord, som paa den ene side er forsynet med en 



runeindskrift, som av S. Bugge dateres til 2. halvdel av 7. aar- 



hundrede 2 , sees paa den anden side en 



kombination av linier, som ikke usand- 



synlig kan være en klodset fremstilling 



av en flyndre eller kveite (fig. 11). Er 



denne tydning rigtig, vilde det ligge nok- 



saa nær i dette billede ogsaa at se uttryk 



for den forestilling, som vi har trodd at 



turde lægge i fiskebillederne paa Teks- 



dalskniven og Seljesøkket. For billedets 



magiske betydning taler maaske ogsaa 



,l e g 



nedenfor vil 



runeindskriften, som 

 komme tilbake til. 



At billedmagien forøvrig ikke har 

 været helt ukjendt paa germansk om- 

 raade, er imidlertid sikkert nok. 



Professor M. Olsen har saaledes gjort 

 mig opmerksom paa at der er træk som 

 antyder en gammel offerskik at nedlægge 

 Frøis billede paa hustomter og i åkrer 

 for at sikre sig hjemmels trivsel. :! Som 

 saadanne offergaver forsynet med Frøis 

 billede opfatter professoren de bekjendte 

 guldplater fra Hauge i Klepp. 4 Denne tro, at man for at faa 

 del i frugtbarhetsgudens gaver ofrer gudens billede, er en tanke 

 som bunder i de samme forestillinger, som vi mener ligger til 

 .grand for de foran nævnte dyrebilleder. 



1 O. Nordgaard: Træk av fiskeriets utvikling i Norge. I, s. 78". 



2 S. Bugge: Norges Indskrifter med de ældre Runer. 1, s. 321 ff. 



3 Magnus Olsen og Haakon Schetelig: De to runestener fra Tu og 

 Klepp paa Jæderen. (Bergens Museums Aarb. 1909, no. 11). S. -25. 



4 Ab. 1899, s. 86. Magnus Olsen og Haakon Schetelig ant'.' arb. s. 14 11. 

 I 1910 blev der indsendt til Kjøbenhavn to guldgubber fundne paa 

 Kirksæter i Hevne, S. Trondhjems amt, »i jorden ved en agers opar- 

 beidelse . Disse stykker, som ikke nu kan identificeres i det danske 

 Nationalmuseum, har mulig været utklippede figurer beslægtet med 

 fremstillingerne paa guldplaterne fra Klepp. Anf. arb. s. 19. 



5 En anden og som det synes beslægtet forestilling, som møter os i 

 den historiske oldtid, er den som har git sig sit mest kj endte uttryk i 

 oldtidens berserker. On. berserkr betyder egentlig bjørnepels, men 

 brukes i historisk tid om de kjæmper, som i kampen var iført bjørne- 

 skind og utmerket sig ved overordentlig styrke og vildhet. Istedenfor 

 bjørneskind kunde de ogsaa være iført ulveskind (vargstakkar), og 

 de kaldtes da ulfhechiar. Vi synes her at staa ovenfor en ældgammel 

 forestilling om at man ved at iføre sig et dyrs ham ogsaa faar del i 

 dyrets natur. Ved at iføre sig hjørne- eller ulveskind faar disse kjæmper 

 bjørnens og ulvens styrke og grumhet. De forvandles til bjørn eller 

 ulv cfr. varulv. E. Mogk. Germanisehe Mvthologie, s. 48—44. Hører 



