18 TH. PETERSEN. [1912: 



har paavist netop er at søke i den ældre Vendeltid. I den is- 

 landske poetiske litteratur forekommer to merkelige ord hildi- 

 svin og hildigoltr, som er poetiske benævnelser paa hjel- 

 men. Deres betydning illustreres ved disse hjelme, og ordene 

 maa gaa tilbake til ,en tid, da erindringen om saadanne hjelme 

 endnu var levende. 1 



Ogsaa det foran s. 12 nævnte on. jofurr, som egentlig be- 

 tyr vi Id svin (lat. aper), men som i den gamle litteratur kun 

 brukes i betydning fyrste, har man villet opfatte som en fossil 

 reminiscens med samme kulturindhold; ordet forklares almin- 

 delig som den med vildsvinehjelm prydede høvding«. 



At disse eiendommelige hjelmprydelser oprindelig ikke har 

 været udelukkende dekorative, synes mig paa forhaand at være 

 klart. De maa være uttryk for en til vildsvinet knyttet bestemt 

 forestilling, mulig av magisk natur. 2 Det kan dog være tvilsomt, 

 hvorvidt denne er oprindelig germansk. Der bør saaledes vist- 

 nok lægges adskillig vægt paa at disse hjelmprydelser som foran 

 nævnt første gang optræder paa Gundestrupkarret, som utvilsomt 

 avspeiler en gallo-romersk forestillingskreds. Likesom hos ro- 

 merne 3 benyttedes vildsvinets billede av gallerne som felttegn. 

 I denne egenskap sees det saaledes paa galliske mynter. 4 I mu- 

 seet i Prag opbevares et vildsvin av bronze, som er fundet i 

 landsbyen Vokovic, Bohmen. Det antages at være et oldkeltisk 

 felttegn. 5 Gjennem de sparsomme arkæologiske kjendsgjerninger 



1 K. Stjerna anf. arb. s. 110. 



- Oplysende i denne henseende tør Beowulf w. 1449, 1451 ff. være; 

 de citeres av Stjerna anf. arb. s. 100: 

 se hvita belm .... 



sineé geveorSad, 

 betongen freåvråsnum, swå hine fyrndagum 

 worhte wæpna smi5, wundrum téode, 

 besette swinlieum, Sæt hine s}^53an no 

 brogdne beadomécas bitan ne meahton. 

 Brogdne svungne«) er Cosijns konjektur for brond rie, hvor i 

 tilfælde brond maatte betyde ild og ikke sverd (cfr. on. brandr); i den 

 sidste betydning vikle nemlig brond — beadomécas frembyde en 

 tautologi. .1. R. C. Hall opfatter det anderledes efr. Stjernas Essays s. 3, 

 note 1 . Hvis nu sætningen 5æt hine sy55an . . . refererte sig kun 

 til besette swinlikum — og ved gjennemlæsningén synes dette mig 

 at være naturligst — vilde disse dyrebilleders magiske betydning med 

 rene ord være bevidnet Jeg selv tør imidlertid ikke avgjøre, om en 

 saadan tolkning lar sig forsvare ut fra Beowulfs sprogbruk. Jeg tillater 

 mig imidlertid at henlede fagmænds opmerksomhet paa stedet. 

 ■■ PLIN1US: Nat. hist. X, 4. 



1 R. Forrer: Reallexikon der pråhistorisclien, klassischen und fruh- 

 christlichen Altertiimer. Stuttg. 1907. S. 194. 



5 R. Virchow i Zeitschr. f. Ethnologie, Bd. 7 (1875), s. (97). — Om vild- 

 svinet som emblem hos gallerne se forøvrig S. Reinach: Les survi- 

 vances (\u totémisme chez les anciens Celtes (Cultes, mythes et religions. 

 I. p. 67 . 



