Nr. 12] BJØRNEREMSFUNDET. 27 



sked. Man visste at der fandtes ryper; men da man ikke engang 

 kjendte til at der gaves to arter, kunde man selvfølgelig ikke sige 

 om det var fjeldrype eller lirype; rimeligvis er det dog kun den 

 sidste. Mest bemerkelsesværdig er fundet av ben av klippeduen. 

 Om dens nuværende utbredelse anfører jeg efter Kolthoff og 

 Jågerskiold 1 : »Klippdufvan forekommer i vestra delarna af det 

 palaearktiska området samt vissa delar af Indien och ersåttes i 

 lånderna mellan Persien och Japan af en mycket nårstående 

 art samt i norra Afrika af et par andra. På Fåroarna er hon 

 mycket allmån, liksom åfven på Orkney- och Shetlandsoarna 

 samt i norra Skottland. I Sverige finnes hon ej vild.« Om dens 

 forekomst i Norge anfører jeg efter prof. Collett: »Paa et Par 

 Klippeøer i Stavangerfjorden har Stamfaderen for vore tamme 

 Duer, Klippeduen (Columba livia), lige indtil de seneste Aar havt 

 sit Tilhold, det eneste i Scandinavien. Endnu i Midten af Aar- 

 hundredet vare de her talrige, og gjorde flokkevis Excursioner 

 til Fastlandets Engmarker og Ågre ; men efterhaanden aftog deres 

 Antal ved Menneskers, Rovfugles og strenge Vintres forenede 

 Kræfter, og siden Sytti-Aarene have de været helt forsvundne. 

 De beboede især Rennesø, Klosterø og Ombø ; muligens have de 

 stammet fra tamme Individer, der have været indførte af Mun- 

 kene til det nærliggende Utstein Kloster. « (Norge i det 19. aarh. 

 I, s. 98). Da det nu viser sig at klippeduen har levet paa Mien 

 i forhistorisk tid, saa kan man vel sikkert anta at den har været 

 oprindelig vild ogsaa paa øene i Stavangerfjorden. Straks søn- 

 denfor Sauehelleren er der lodrette styrtninger paa hundredevis 

 av meter, og sandsynligvis er det her at klippeduen har bygget 

 sine reder. Her maa det ogsaa være at taksvalen (hirundo ur- 

 bica) har hat sine reder; om denne ruger her nu, kunde ingen 

 sige mig. Efter prof. Helland er taksvalen ingenlunde sjelden paa 

 Vestlandet. Som ellers paa vestkysten er ravnen nu meget hyppig 

 paa Mien ; det har i de sidste aar flere ganger hændt at den 

 har bygget sit rede paa en liten avsats øverst i aapningen av 

 Sauehelleren. Avsatsen kan skimtes paa billedet av aapningen; 

 men restene av redet, som fremdeles er der, kan man ikke se. 

 Av rovfugle er der fundet 5 arter. To av disse, taarnfalk og 

 havørn, sees ogsaa i vore dage temmelig hyppig paa Mien ; de 

 andre, blaa kjærhøk, spurveugle og hornugle, er derimot, om de 

 overhodet forekommer, meget sjeldne. Blaa kjærhøk hækker ved 

 fjeldmyrene i det sydlige Norge. Under trækket og om vinteren 

 kan den træffes i lavere egne, saaledes paa Jæderen og paa Lister. 

 Sandsynligvis hækker den ogsaa i det nordlige Norge (Collett). 

 Hanson har aldrig set blaa kjærhøk paa Nordmør. Spurveuglen 



1 Kolthoff och Jåeerskiold: Nordens Fåslar, Stockholm 1898. 



