4 HAKTVIG HUITFELDT-KAAS. [1912 



Om plankton og planktonundersøkelser. 



Jeg finder først at burde gi en forklaring, av hvad plankton 

 er, og dets betydning for fiskeriundersøkelser i ferskvand. 



Ved plankton forstaaes en gruppe av hoved sagelig mikro- 

 skopiske organismer, som lever frit svævende eller drivende i' 

 våndet, uavhængig av bund og strandbredder. Dette plankton 

 som bestaar av et meget stort antal arter av alger, rotatorier, 

 krebsdvr, foruten av mange laverestaaende dyreformer, er ganske 

 overordentlig jevnt fordelt utover våndet, inden hvert enkelt 

 vand, saa jevnt, at man ved at utta samtidige stikprøver i et 

 vands forskjellige dele (dog hvor dybden er nogenlunde den 

 samme), faar paa det allernærmeste det samme kvantum av 

 plankton og meget nær det samme antal av hver enkelt orga- 

 nisme i hver prøve. Saadanne stikprøver uttages ved at sænke 

 en saakaldt kvantitativ hov til bunden (paa det dypeste eller 

 noget nær det dypeste sted i våndet) og trække den op i over- 

 flaten. Kun i vande som ved grunde eller trange sund er op- 

 stykket i mere eller mindre avgrænsede omraader eller paa anden 

 maate har i fremtrædende grad forskjelligartede hydrografiske 

 forholde i sine forskjellige partier, er der sandsynlighet for, at 

 man vil træffe mere betragtelige variationer i planktonmængden 

 og i dettes sammensætning. Kun ganske faa planktonorganismer 

 viser nu og da tilbøielighet til masseansamlinger. Dette ind- 

 træffer dog saa sjelden, at det ingen nævneværdig indflydelse 

 faar paa den her anvendte metode til at maale planktonmængden. 



Som regel kan man altsaa gaa ut fra, at disse enkelte prøver 

 gir et ganske paalidelig indtryk av den forhaandenværende 

 planktonmængde i de vande, hvor de er uttagne. 



Den værdi, man bør tillægge disse planktonmængder, refererer 

 sig baade til planktonets direkte betydning som fiskenæring for 

 et flertal av fiskene, — saaledes lever siken og røien i mange 

 av vore vande hovedsagelig av planktonkrebsdyr hele sommeren 

 igjennem, — og videre til den omstændighet, at planktonrigdom i 

 våndene gjerne er et paalidelig uttryk for rikdom paa fiske- 

 næring idetheletat i vedkommende vande, medens plankton- 

 fattigdom i de fleste tilfælde er el vidnesbyrd om det motsatte. 

 Den væsenlligsle undtagelse herfra, som faar nogen nævneværdig 

 betydning for de ber omhandlede undersøkelser, er at grunde 

 vande med forholdsvis rikelig tilløp (d. v. s. med hurtig vand- 

 ombytte) tiltrods for et kvantitativt endog meget fattig plankton, 

 dog kan være nogenlunde rike paa andenslags fiskenæring 

 (bundorganismer). 



Saa overordentligt viglig kjendskapet til planktonforholdene 

 i el vand end er for bedømmelsen av el vands evne til at pro- 



