Indledning». 
Den oprindeligste fiskemetode er rimeligvis at ta fisken med 
hænderne. Her i landet har man lige til slutningen av det 19: 
aarhundrede paa enkelte steder anvendt denne primitive maate paa 
ørreten, naar den om høsten gaar op i smaabække for at gyde. 
Og et saadant fiskeri har endog været praktiseret ligeoverfor sjøfisk. 
I biskop ARNES islandske kristenret?”) behandles det spørsmaal, hvor- 
ledes man skal forholde sig, naar fisken gjør landgang (hå er land- 
gangr at fiskum) paa visse helligdage. Det var da ikke tilladt at 
bruke hverken garn (net) eiler angler (0ongla), men man kunde 
hugge den med klep (hoggva hoggjårnum) eller ta den med hæn- 
derne (eda taka hondum). Herav fremgaar, at denne primitive 
form av fiskeri har holdt sig langt frem gjennem tiden. Paa den 
anden side er det ikke godt at vite, hvorlænge det varede, inden 
man fandt paa at benytte harpunlignende redskaber til fiskefangst. 
I ethvert fald betegner det et stort fremskridt i den menneskelige 
kulturutvikling. Og opfindelsen har en anselig alder. Paa den 
tid, da den 2den istids bræer dækkede mesteparten av vort land 
og renen streifede om i Sydeuropa, levede der bl. a. i Frankrige 
mennesker, som ernærede sig av jagt og fiskeri. Samtidig med 
dette folk og paa de samme steder eller i tilstødende trakter levede 
mammut, ren, hest, moskusokse, kjempeokse og kjempehjort (den 
irske elg), tiligemed hulebjørn (Ursus spelæus) og hyæne (Hyæna 
crocuta), osv. Den etnografiske stilling av det folk, som boede i 
1) Ved udarbeidelsen av de indledende bemerkninger har jeg særlig benyttet 
CHARLES RAU, Prehistoric Fishing in Europe and North America. Smiths, 
Contribut. to Knowledge. Vol. 25. 
PN eV bspådt: 
