6 P. A. ØYEN. [1908 
som det til ra-tiden svarende portlandia-førende niveau i den syd- 
lige del af vort land med en forholdsvis stor form af Portlandia 
arctica, og et høiere niveau, der gaar helt op til omkring 160— 
180 m. o. h. og i faunistisk henseende adskiller sig fra det før 
nævnte ved at føre en ganske liden og ved eiendommelig skal- og 
epidermistruktur karakteriseret form af Portlandia arctica og ved 
siden af denne som regel kun et par andre smaa portlandia- 
former. Disse to niveauer adskilles ved en geologisk horizont af 
et noget andet præg, karakteriseret ved forekomsten af Arca gla- 
sialis Gray, Pecten grönlandicus Sowb., Siphonodentalvum vitreum 
Sars m. fl., idethele en horizont, hvor tydeligvis andre afsætnings- 
forhold har gjort sig gjældende, ledsaget af oscillation i de klima- 
tologiske og bathymetriske forhold. Og det lykkedes mig at vise 
dette ved et forholdsvis stort antal af nye fossilfund. Thi medens 
saaledes, for kun at nævne et eksempel, Portlandia arctica kun 
var kjendt fra fem steder inden Trondhjemsfeltet, da jeg begyndte 
mine undersøgelser, lykkedes det mig paa de to sommerreiser 1900 
og 1901 at fremfinde den paa ca. femti nye lokaliteter, spredt over 
det hele felt omkring Trondhjemsfjorden. 
Paa disse to sommerreiser havde jeg ogsaa anledning til gjen- 
tagne gange at undersøge forholdene ved Baklandets teglverk. 
Undersøgelserne paabegyndtes her langs Nidelven, og der fandtes 
her flere steder, under og i samt over elvens vandniveau ler. 
Saaledes stod f. eks. straks nedenfor Elgesæter bro paa 
elvens høire side blaagraa, lidt sandblandet, men fin ler, ofte med. 
et noget grønliggult skjær i farvenuancen; den iblandede sand var 
ganske fin, men enkelte spredte stene af nøddestørrelse forekom 
dog ogsaa. Paa sine steder antog leret en mere blaa farve, var 
da finere og tildels noget seigt. Der fandtes her fossiler dels i 
hele skaller og dels fragmenter, nemlig 
Portlandia arctica Gray forma typica, af længde 20 mm. 
Formen synes dog at have tilhørt en forholdsvis flad og tynd 
type, men skal- og epidermistrukturen er den normale; den samme 
formtype har jeg ogsaa gjenfundet paa Ørlandet, og den bliver 
vistnok nærmest at føie sammen med forma portlandica. 
I lertagene ved Baklandets teglverk var ved mine besøg 
