AO P.A: ØYEN. (1908 
vulgata Lin, der ved det første, overfladiske sjennemsyn havde 
en skuffende lighed med Aemaea testudimalis Mull. Man kunde 
derfor i foreliggende tilfælde f. eks. tænke paa en forveksling af 
disse to former 
Opløser vi paa denne maade modsigelsen mellem de to oven- 
nævnte arters forekomst i skaldyngen, og antager vi, som ogsaa 
i det foregaaende nævnt, en sandsynlig forbindeise mellem boplads 
og strandlinje, saa har det en vis interesse at undersøge denne 
sidste noget nærmere. Den bestemtes af Nordgaard til 30 m. o. 
h. (1. c- pag. 18), og den synes at komme igjen paa andre steder, 
saaiedes f. eks. ved selve Trondhjems by. Thi fra Gløshaugen 
indsendte stadsingeniør Chr. Grøndahl i 1904 til universitetets gla- 
cialsamling fra en veiskjæring for den tekniske høiskole 1 en høide 
af ca. 35 m. o. havnevæsenets nulpunkt en prøve af sandblandet 
grus, hvori forekom talrige brudstykker af Mytilus edulis Lin. i 
den normale formtype og nogle faa rester af Littorina littorea 
Lin ligeledes i den normale formtype, men ikke meget stor. Langs 
denne saaledes mere generelt udprægede strandlinje har Stenkjær- 
skaldyngens folk derfor sandsynligvis holdt til. Men dette er en 
strandlinje af betydelig nyere dato end Triwia-niveauets høieste og 
mest udprægede. Den vil svare omtrent til den første halvdel af 
den tid, som det ifølge Blytts eksempel i den skandinaviske kvar- 
tærgeologi i de senere aartier har været meget almindelig at be- 
nævne den subboreale. Saaledes tilhørende et forholdsvis nyt afsnit 
af Trivia-niveauets tid rykker Stenkjærdyngen temmelig langt op 
mod vor egen tid. Mere end halvparten af landets stigning fra 
vort første Jæderskaldyngefolks tid til vor egen er foregaaet, førend 
Stenkjærdyngefolket streifer om ved den indre del af Trondhjems- 
fjorden. 
Da det nu ad geologisk vei er lykkedes at bestemme den 
omtrentlige tid for Stenkjærdyngens ,arktiske' stenalder, kan 
det have sin interesse at undersøge, om tilsvarende forekomster 
findes paa andre steder i vort land. 
Her møder da først det af Gustafson i 1898 gjorte fund paa 
Holeheien (Jæderen)), som udmerker sig ved forekomsten af 
1) Bergens museums aarbog 1899, No. I. 
