No. 9] NORGES MEESEACEÆ. 9 
imidlertid i 1864 optat av Lindberg, der opstillet Amblyodonteæ 
som en underfamilie av Funariaceæ ved siden av Funartieæ, 
Discelieæ og Gigaspermeæ; det samme gjør Milde i 1869, medens 
Schimper i 1876 (og i overensstemmelse med ham Juratzka i 1882) 
stiller Amblyodonteæ mellem Bryeæ, (som hos begge også indbe- 
fatter slegter som Mmium og Cinclidium,) og Meeseeæ. 
Amblyodon dealbatus (Dicks.) PB. 
Er kjendt som borger av Norges flora allerede for omkring 
100 år siden, idet den nemlig i 1812 angis fra Nordland av 
Wahlenberg og i 1813 1 Flora Danica som samlet i Norge av 
Chr. Smith. 
Den kræver fugtighet for at trives og sætter pris på kalk og 
organiske stoffer i underlaget, men er ellers ikke særdeles fordrings- 
fuld med hensyn til dettes beskaffenhet; den findes like så vel på 
jord ved bækker, i myrer, sumper og torvgraver som på råttent 
træ og på klipper, på den sidstnævnte station dog kun, når berg- 
arten er skifer eller kalkholdig; på hårdere bergarter og rent kisel- 
berg er den hos os neppe fundet. Dens utbredelse i Norge får 
sit særpræg derved, at den så godt som ganske mangler på Vest- 
landet; den er hos os overhodet ikke bemerket længer vest end 
til 89 øst for Greenwich, uagtet den ellers ikke skyr det insulære 
klima, (den findes f. eks. flere steds på de britiske øer). Den er 
således indskrænket til det nordenfjeldske og østenfjeldske; indenfor 
dette område er den på sine steder, som i Gudbrandsdalen, i Opdal, 
ved Trondhjemsfjorden og Saltenfjorden ingen sjelden art, medens 
dens optræden ellers er sporadisk. I Norge har den sin nord- 
grænse (ved omtrent 709 n. b.) og er ellers utbredd over en stor 
del av den nordlige tempererte Zone. 
I vertikal retning forekommer den fra kysttrakterne ved Kri- 
stianiafjorden gjennem hele skogbeltet indtil op i bjerkebeltet, og 
efter en enkelt angivelse skal den på Dovrefjeld endogså over- 
skride bjerkegrænsen; sin væsentlige utbredelse har den imidlertid 
i åsregionen. 
Den træffes ofte kun i ringe mængde; den findes imid- 
ertid altid med frugt, som, når planten vokser i åsregionen, 
