No. 9] NORGES PSEUDOLESKEACEÆ. 53 
tirés du péristome et de la coiffe des Pseudoleskéacées, et que ces 
caracteres s'effacent totalement, lun et l'autre, au cours de lévo- 
lution ascendante pour ne pas méme laisser de tråces å aucun 
point des séries dérivées. Si je me formais une opinion sur ce 
theme, je ne regarderais pas les Pseudoleskéacées comme situées 
å une bifurcation de larbre généalogique des pleurocarpes, je trou- 
verais, peut-étre, plus plausible de les considérer comme occupant 
un rameau terminal. Par ces mots, cependant, jentends ne rien 
énoncé de définitif; la phylogénie des pleurocarpes est un chapitre 
assez enchevétré pour qu'en létudiant on doive se souvenir de la 
régle classique d'Horace: ,nonum prematur in annum.* — 
f Processus endostomii filiformes . . +++» 2 eva Lescuræa 
| Processus endostomii lanceolati . . . . . ... Pseudoleskea. 
Lescuræa Br. eur. 
Opstillet i 1851, er denne slegt optat av de fleste bryologiske 
forfattere, dels med sin oprindelige begrænsning, dels i en mere 
utvidet betydning, således at den omfatter også de arter, som av 
andre henføres til Pseudoleskea (og Ptychodium). Den eneste for- 
fatter, som forkaster Lescuræa som slegt, nemlig Best, bibeholder 
den imidlertid som en underslegt av Pseudoleskea; dog er denne 
fremgangsmåte mindre korrekt, fordi Lescuræa som det ældre navn 
har forrangen fremfor det sidste, der skriver sig fra 1852. 
Lescuræa mutabilis (Brid.) Lindb. var. saxicola (Br. eur.) 
Syn.: L. striata var. saxicola Br: eur. Monogr. p.3 (1851). 
L. saxicola Mol. in Lor. Moosst. p. 144 (1864) nom. mnud.; 
Milde Bryol. siles. p. 288 (1869). 
| L. mutabilis var. saxicola er utvilsomt indsamlet på Dovre 
allerede i første halvdel av forrige århundrede, men først i Hart- 
mans Skandinaviens Flora ed. 9 (1864) anført i literaturen efter 
eksemplar samlet av Th. Jensen og bestemt av Lindberg. 
Den tilhører fortrinsvis bjerkebeltet og vidjebeltet, men stiger 
på den ene side op i snaufjeldet f. eks. på Knutshøen og Lauv- 
høen, hvor den er bemerket 1300 m. o. h.; i det hele er vokse- 
steder på 1000 m. højde ikke nogen sjeldenhet for denne art. På 
