8 MAGNUS OLSEN. [1908 
Mellem r.6 P og r. 7 | sees en (ialfald nu ikke ganske sammen- 
hængende) skraastreg, som forbinder nedre del af p-runens bue 
med r. 7 og som prof. Brøgger anser for ristet. Af runologiske 
og sproglige grunde holder jeg denne streg for tilfældig, da en 
binderune af p og N eller af p, N og | (P, I og N) vilde være høist 
betænkelig. 
Øverste kvist paa r. 8 (binderune af N h og Ra) kan nu kun 
svagt øines. 
R. 11 er uden tvil P 1, ikke T t, da den lille skraastreg til 
venstre for stavens top, som sees paa tegningen, af forskjellige 
grunde ikke synes at være tilsigtet: Den er meget svagere end 
kvisten til høire og skraaner sterkere nedad end denne, og oventil 
naar den ikke ind til staven. 
R. 12—14 [X]| igi tør ikke læses sammen som MX d, da X kun 
nede til venstre løber sammen med en af de lodrette stave. 
De to indskrifter paa brynet fra Strøm kan altsaa læses saaledes: 
10 15 
A. PRTMHRPINIF&NRQRAKR 
wa te halihinohorna 
10 
B. NRNRSYRPINRPNFPIXI 
hahaskapihapuligi 
Foreløbig har jeg ladet uafgjort, hvordan Br. 3 skal opfattes. 
Den har væsentlig samme form som H, der i de ældste runeind- 
skrifter betyder j, men senere, da runens navn 7jara ,aar* var 
gaaet over til *ara, brugtes som tegn for en a-lyd (A). Hvis 
Br. 3 var en form af denne rune, maatte vi snarest gjengive den 
ved A, da den form, som k-runen har paa Strøm-brynet, henviser 
til forholdsvis sen tid.!) Men ogsaa en anden opfatning af Br. 3 
er mulig. 
I angelsaksisk runeskrift fik runen for s tidlig formen H, og 
i de yngste nordiske indskrifter med de ældre runer forekommer 
ogsaa M (istedenfor det ældre $ ) som tegn for s. Saaledes paa 
1) Jfr. med betydningen A og runeformen Y k i samme indskrift paa 
brakteat nr. 6 fra Maglemose, Sjælland (afbildet Aarbøger 1905 s. 216). 
