No. 13] RUNERNE PAA ET NYFUNDET BRYNE. 9 
Sølvesborg-stenen (som Wimmer, Runenschrift s. 304 henfører til 
midten af Sde aarh.) og paa Røk-stenen (linje f). Derimod har 
endnu Bjørketorp-stenen og Stentofta-stenen formerne $ $ = s. 
Ifølge Wimmer (s. 203) er H4 fra omkring aar 700 af det sædvanlige 
tegn for s. 
Sproglige grunde maa afgjøre, om der i B skal læses hahaaka- 
eller hahaska-. Den sidste af disse læsninger (hvorved man und- 
gaar de to sammenstødende da-runer) maa efter en rent ydre 
betragtning af indskriften forekomme sandsynligst. Læsningen 
hahaska- giver ogsaa, som vi skal se, fortrinlig sproglig mening. 
Jeg forsøger først en tolkning af indskriften A. 
Vi lægger merke til, at denne indskrift indeholder 8 vokaltegn 
og følgelig ligesaa mange stavelser. Videre, at 3dje, 5te og 7de 
stavelse begynder med h, hvorved det bliver muligt at adskille 
tre tostavelsesord, som synes at danne allitteration med hverandre. 
Hvis dette er rigtigt, er indskriften metrisk og følgende ordadskil- 
lelse er fastslaaet"): 
wate hali hino horna 
Her møder vi da sidst i indskriften det velkjendte ord horna, 
som ogsaa forekommer paa guldhornet fra Gallehus. Dette ord, 
som svarer til gammelnorsk (,gln.*) horn neutr. ,horn*, kan 
formelt være enten nominativ eller akkusativ, altsaa enten subjekt 
eller objekt i sætningen. Den sidste mulighed synes imidlertid at 
udelukkes derved, at indskriften har et andet ord, som efter sin 
form uden tvil er et demonstrativt pronomen i akkusativ hankjøn 
og altsaa henviser til et hankjønsord som sætningens objekt. 
Dette pronomen er 
hino, som ved sin endelse minder om eiendomspronomenet 
minino (akkus. hankjøn ental) paa Kjølevig-stenen (Strand-stenen). 
I denne endelse har S. Bugge, Norg. Indskr. I s. 275 f. sammen- 
stillet det udlydende =o med got. -a i den tilsvarende form meinana. 
hino (udtalt 16) svarer saaledes i lyd nøiagtig til got. mina 
(akkus. hankjøn ental) ,denne, hunc". Andre spor af den her 
1) Som vi senere skal se, er indskriften B ensartet bygget. 
