10 MAGNUS OLSEN. [1908 
foreliggende proriominalstamme i- er got. himma dat., gin. hinig 
,hid* (af *hin-veg), østnord. hit (af *hi-at). 
hino ,denne" maa være brugt om den gjenstand, hvorpaa 
runerne er indridsede, ligesom talrige indskrifter har udtrykket 
, disse runer" om vedkommende indskrifter selv. hino tør da 
antages at være hosføiet enten et ord for ,bryne" (gin. hein f., 
brymi n., gl.høitysk wezzisteim) eller for ,sten* i almindelighed. 
Denne betegnelse for gjenstanden maa søges i hali, som efter sin 
endelse kan være akkus. hankjøn ental. Thi det gjenstaaende 
ord wate kan efter endelsen ikke være et hankjønsord i akkus., 
men maa være verbet i sætningen. 
Naar hali betegner brynestenen,*') som bærer runerne, kan 
det ikke være tvilsomt, at dette ord hænger sammen med gin. 
hall m. ,sten*, urnord. "haller, skrevet halar paa Stenstad-stenen 
(S. Bugge, Norg. Indskr. I s. 177). Ifølge Aasen bruges hall m. 
i nynorske dialekter især om en mindre rundagtig sten; hallar m. 
pl. betegner i svenske dialekter smaa runde eller flade stene, der 
bruges som sænkestene paa net. Det vilde ikke være utænkeligt, 
at den temmelig klodsede runerister, som har skrevet indskriften A, 
havde kommet til at skrive hall istedenfor half med udeglem- 
melse af R-runens kviste, fordi der straks efter fulgte et i i hino. 
Men tryggere er det dog vel at gaa ud fra det, som staar paa 
stenen, og at forklare hali som akkusativ af en t-stamme *halli-, 
en sidestamme til got. hallus m. ,klippe" og til nord. *halla-.*) 
En videredannelse af stammen i got. hallus er helkn, hølkn 
n. ,ufrugtbar, stenet grund*, som Torp (Fick Wtb.* III s. 86) lader 
gaa tilbage paa *hallu-k-ima-. Dette sidste ord kunde vække en 
formodning om, at det etymologisk uklare got. hallu- og urnord. 
*halli- (hali Strøm) begge — ved bortfald af stammens udlydende 
konsonant — var udgaaet fra en stamme germ. *halluk-: *hallik-, 
1) Ligheden i lyd mellem hino og gin. hein og mellem wate og gin. hvetja 
yhvæsse” (hvortil glht. wezzistein) har ikke undgaaet min opmerksomhed, 
men jeg har af let forstaaelige sproglige grunde maattet anse den for tilfældig. 
Paa ia-stammen gln. hellir ter man paa grund af dette ords betydning 
(heller, klippehule*) ikke tænke. Heller ikke paa urnord.* halt = gin. hal 
akk., da et udtryk ,denne mand* synes meningsløst (jfr. s. 19). 
vo 
