12 MAGNUS OLSEN. [1908 
dd 
I indskriften A staar verbet (i opfordrende konjunktiv) først 
i sætningen, ligesom i det af Nygaard, Norrøn syntax $ 339 b 
anførte eksempel hafi pik allan troll, som ogsaa forøvrigt med 
hensyn til ordstilling er parallelt med A. 
Et ord wate ,(han, det) væde, skal væde!" passer udmerket 
i en indskrift paa et bryne, da, som bekjendt, et saadant redskab 
maa vædes, naar det skal bruges. 
Eiendommelig bliver dog den mening, som fremkommer i 
indskriften Å efter den i det foregaaende begrundede tydning: 
, Horn skal væde denne (bryne)sten!")) 
Ved ,horn* kan her kun menes ,drikkehorn". Det er ikke 
rimeligt, at det i den ældre jernalder har været skik at have et 
drikkehorn ved haanden, naar man inde i huset eller ude paa 
marken skulde hvæsse med et bryne. Udtrykket , horn skal væde —* 
henviser derfor, hvis min tolkning har truffet det rette, til forhold, 
hvor drikkehornet hørte fast hjemme, til det festlige lag, hvor 
hornet gik rundt. Man har da vistnok brugt at væde brynet med 
drikkehornets indhold for derved at vie brynet. Indskriften A inde- 
holder vel — helt eller delvis — den formel, som fremsagdes 
samtidig med, at brynet blev overgydt. Paa lignende maade er 
efter min tydning*) enkelte vigtige ord fra en rituel formel skrevne 
med runer paa benredskabet (,kjødkniven") fra F løksand (Alver- 
sund, Nordhordland). Og i Egils saga kap. 57 reiser Egil nidstang 
mod kong Eirik og dronning Gunhild under fremsigelsen af en 
trylleformular, en hann reist rimar å stongimmi, ok segja pær 
formåla penna allan. ; 
1) Nogen anden germansk stamme Åorna end den, som betyder ,horn*, kjen- 
des ikke. Om man vilde forklare horna af en for anledningen opkonstru- 
eret stamme *horna-, beslegtet med tysk harn eller med gin. horund, 
feller af *lornan-, mase. til gin. horna f. ,frilledatter*], vilde en saadan 
tydning svæve fuldstændig i luften og savne sprogligt og realt grundlag. — 
Jeg tror at kunne bortse fuldstændig fra alle de muligheder, som vilde frem- 
stille sig, om man læste sidste ord i Å hora, idet man opfattede r. 15 som 
R, hvis nederste kvist ved en feilristning var forlænget opover forbi staven. 
Ved saaledes at sætte sig ud over det faktisk foreliggende vilde man, saa- 
vidt jeg ser, ikke naa til en i real henseende fyldestgjørende forklaring. 
2) I H. Schetelig's og mit endnu utrykte arbeide ,En indskrift med ældre 
runer fra Floksand i Nordhordland* (Bergens museums aarbog 1909). 
