14 KJELLMAN, OM KAKISKA HAPVETS ALGVEGETATION. 



ceer, hvilka gjordes under de svenska expeditionerna till Grön- 

 land, 1870 och 1871 i hafvet mellan Europa och Grönland och 

 i Davis Strait. — Under den svenska polarexpeditionen 1872 — 73 

 upptäcktes en ytdiatomacé-region af betydlig utsträckning och 

 ofantlig individ-rikedom vid Spetsbergens nordvestra kust. Ri- 

 kast var den utanför och inom de båda öarna Danskön och 

 iVmsterdamön. De här gjorda samlingarna (liksom ock dem, 

 jag i det följande kommer att omnämna) har Prof. Cleve god- 

 hetsfuUt undersökt. De innehålla enligt honom endast en art, 

 Thalassiosira Nordenskiöldii Cl., hvilken också i Davis Strait 

 förekommer i hafsytan i »enormous large masses . . . colouring it 

 for many miles in extent (Clev. 1. c. p. 7). 



Af 1875 års expedition påträffades tvenne dylika ytdiatomacé- 1 

 regioner, den ena i Kariska hafvet, den andra utanför norska ' 

 Finmarkskusten. Den förra förekom vester om halfön Jalmal på 

 71° 57' N. Lat. och 67° 37' O. Long, från Greenw. och hade en 

 utsträckning i nordlig riktning af ungefär 20 engelska mil, räk- 

 nadt från det ställe, der den först af expeditionen påträffades. 

 Afven den bildades till största delen af den förut omnämnda arten 

 Thalassiosira Nordenskiöldii Ci,., men jemte den förekom ehuru 

 i ringa individantal en art af slägtet Melosira. Inom diatomacé- 

 regionen funnos icke några lägre hafsdjur, men norr om detsamma, 

 utanför kusten af Hvit ön (Beli-ön) vimlade hafsytan af små 

 krustaceer..,— Ytdiatomacé-region en vid norska kusten, hvilken jag 

 tillåter mig att här omnämna, vidtog 4 — 5 mil norr om Tana- 

 fjordens mynning och sträckte sig utefter kusten österut till 

 Vardö longitud. Sin största rikedom på individer egde den på 

 ungefär 72° N. Lat. och 30° O. Long, från Greenw. — Thalas- 

 siosira Nordenskiöldii bildar hufvudmassan äfven af de samlingar, 

 som gjordes inom denna region. Ett par arter af slägtet Chee- 

 toceras. finnas derjemte. — Ytterlig enformighet, stor rikedom på 

 individer och betydlig utsträckning äro gemensamma karakterer 

 för de tre ytdiatomacé-regioner, hvilka under de två näst sista 

 svenska (1872 — 73 års och 1875 års) polarexpeditionerna på- 

 träffats vid Spetsbergen, Finmarken och Jalmal. 



