4 EDLUND, 051 THEORIEN FÖR DE ELEKTRISKA FENOMENEN. 



Enligt Herr Neumanns öfvertygelse (livari jag för min del 

 instämmer) kan vid den unipolära Induktionen en cylindrisk stål- 

 magnet ersättas af en cylindrisk solenoid af ändlig diameter ocli 

 denna sednare af en enda cirkelformig strömring. Vi tänka oss 

 således en cirkelformig metallring t. ex. af koppar, hvilken kan 

 försättas i rotation omkring sin geometriska axel (det vill säga 

 omkring den normal, som i ringens medelpunkt är dragen vinkel- 

 rätt mot dess plan) och vi föreställa oss, att denna ring genom- 

 flytes af en konstant elektrisk ström samt att ett liniärt ban- 

 element Ds befinner sig i ringens närhet. I öfvercnsstämmelse 

 med den allmänna föreställningen om den unipolära induktionens 

 natur hafva vi då följande, af Hr Neumann uppstälda, satser: 



A. Då ringen står stilla, blir den af honom i elementet Ds 

 inducerade elektromotoriska kraften lika med noll. 



B. Då ringen roterar, kan den af honom i elementet Ds in- 

 ducerade elektromotoriska kraften erhålla ett värde, som 

 skiljer sig från noll, om Ds har ett passande läge. 



Herr Neumann undersöker nu, huruvida de olika åsigterna 

 om antalet af de elektriska fluida öfverensstärama med dessa 

 två satser eller icke. 



Första åskådningssättet. Verkningarne af den elektriska 

 strömmen härröra från ett enda i translat orisk rörelse försatt 

 fluidura. Vi beteckna det elektriska fluidets hastighet med v, 

 ringens radie med r och den vinkelhastighet, med hvilken ringen 

 försattes i rotation omkring sin geometriska axel, med iv. Då 

 är således fluidets vinkelhastighet i fallet A 



v 



k — 



r 



och i fallet B 



= — h 10, om man antager, att det 

 elektriska fluidet och ringen rotera i samma riktning. 



I fallet B kan naturligtvis strömmens verkan icke vara någon 

 annan än om metallringen stode stilla, men fluidet roterade med 

 vinkelhastighen — + lo. Man kommer således till det resultat, 



