42 WIDMAN, OM a- OCH /'j'-DIKLORNAFTALINS NITRODERIVAT. 



syra af 1,4 8 eg. vigt. Efter mer än 50 systematiskt anordnade 

 omkristallisationer erhöll jag ur produkten utom högre smältande 

 dinitroderivat, förnämligast en vid 98° C. smältande, i gula korn 

 kristalliserande förening. Efter 4 a 5 omkristalliseringar af 

 denna substans kunde ingen höjning af sraältpunkten iakttagas; 

 till och med de ur moderluterna för hvarje gång afskilda kristall- 

 grupperna smälte vid samma temperatur. Flere anstälda ana- 

 lyser gåfvo dock ingen antaglig formel, och vid ännu flere om- 

 kristallisationer ur kokande isättika visade det sig, att smält- 

 punkten plötsligen började stiga. Detta bevisar, att den om- 

 nämda kroppen är någon dubbelförening mellan mono- och 

 dinitroderivat, hvilket antagande analyserna bekräfta. Samma 

 kropp uppträdde äfven vid det första af ofvan nämda försök 

 för framställande af rnononitroderivatet. 



Amidoderivat af ,5-dikloriiaftaliii. 



Tennhlorur-diklornaftylaminhy dr oklor at CJQH5CI2 . NH, . HCl 

 + SnCU. Vid kokning med tenn och vanlig saltsyra omsätter 

 sig niononitro-/5-diklornaftalin temligen lätt till motsvarande 

 amidoderivat. I början smälter substansen och öfvergår i en 

 mörkbrun olja, hvilken småningom löses. Vid afsvalning afsätter 

 sig en gråhvit kristallinisk fällning, som vid kokning med rent 

 vatten löser sig, under det basen delvis frigöres, hvarför klor- 

 vätesyra måste tillsättas. Vid lösningens kallnande erhälles 

 kristaller - blott i ringa mängd, såvida man icke tillsätter en 

 temligen koncentrerad tennklorurlösning, då man erhåller en 

 ymnig af rent hvita, nålformiga kristaller bestående fällning. 

 För att om möjligt få ett direkt bevis för amidogruppens och 

 äfven uitrogruppens i motsvarande nitroförening «-ställning, ko- 

 kades saltet ånyo med tenn och saltsyra under flere veckors tid, 

 hvarigenom jag på grund af analogier från flere andra håll vän- 

 tade, att de i radikalen ingående kloratomerna skulle ersättas 

 af väteatomer. Detta blef dock icke fallet, ty såsom synes af 



