ÖFTERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHAXULTNGAR 1877, N:0 6. 5 



strömstyrkan var 72 skaldelar; den sjönk derigenom till 68 

 skaldelar hvilket, om allt öfrigt motstånd negligeras ger de 

 båda eqv. : 



72=.^ och 68 = ^-3^; 



hvaraf motståndet x hos selenstången = 1,700,000 ohmader. 



Att känsligheten för ljuset var betydlig ses af följande för- 

 beredande försök. Utslaget med ett element i mörker var 24 

 skaldelar; i diffust dagsljus från molnhöljd himmel 43 skaldelar. 

 Då tre element användes, erhölls: 



i mörker 76 skald. 



» diffust dagsljus från molnhöljd himmel 128 » 



Vid ett annat tillfälle: 



i mörker 63 » 



» diffust dagsljus 120 » 



« direkt solbelysning 143 » 



Strömstyrkan fördubblades nära nog, då det diffusa himmels- 

 ljuset genom fönstret fick falla på selenstången från en sida och 

 skulle sannolikt mångdubblats, om stången kunnat från alla 

 sidor mottaga ljus. Det direkta solljuset hade en ännu mycket 

 kraftigare verkan. I allmänhet dröjde det en stund, innan 

 magnetnålen kom i sitt rätta jemnvigtsläge, såväl då stången, 

 efter att hafva varit i mörker, utsattes för ljuset, som i motsatt 

 fall. I dagsljuset kunde svårligen något stadigt jemnvigtsläge 

 erhållas, emedan den minsta förändring i himmelens molnbetäck- 

 ning genast vållade förändring i strömstyrkan. I de flesta fall 

 begagnades derför till ljuskälla en fotogenlampa, då det var 

 nödvändigt att erhålla komparabla afläsningar. Härvid visade 

 sig att förändringen i strömstyrka genom ljuset var större på 

 små afstånd än på stora, men hvilken funktion af afståndet 

 denna inverkan är, var jag ej i tillfälle att utröna. Såsom 

 exempel aniores blott: 



Strömmen i mörker gaf 70 skaldelar. 



Vid belysning af lamplåga på 49 cm 90 » 



» » » » »31 » 94 » 



» •» » » w 22 » 97 » 



