42 JOLIN, OM NAFTALINS SUBSTITUEKADE BROMDERIVAT. 



För dessa föreningars vigtigaste egenskaper och för livad 

 som om deras konstitution är bekant skall i det följande i kort- 

 het redogöras. 



a-Monobromnaftalin, det äldst bekanta af alla dessa deri- 

 vat, framstäldes först af Laurent, sedermera af Glaser, Wahl- 

 FORSS m. fl., och är en färglös, men vid luftens tillträde hastigt 

 gulnande, starkt ljusbrytande olja, som kokar vid 285° (korr.). 

 Föreningen framställes bäst genom att med brom behandla naf- 

 talin, som är löst i kolsvafla (Glaser) ^) eller uppslammad i 

 vatten (Wahlforss) -), men har för öfrigt äfven erhållits ge- 

 nom inverkan af brom på qvicksilfvernaftyl (Otto och Möries)^) 

 och af bromcyan på naftalin (Schelnberger) *). Hvad kon- 

 stitutionen beträffar, så håller «-monobromnaftalin en bromatom 

 i «-ställning, d. v. s. att en af de 4 väteatomer, som stå när- 

 mast de centrala kolatomerna i naftalinmolekylen, är ersatt af 

 brom ^). 



ß- MonobTomnaf talin. Smältp. 68°. Hvita, glänsande blad, 

 liksom alla dessa föreningar olösliga i vatten och lösliga i alko- 

 hol. Erhölls af Palm ^) genom att med bromvatten behandla 

 den ur /5-naftylamin framstälda svafvelsyrade diazoföreningen 

 och håller således en bromatom i s. k. /^-ställning. 



a-Dihromnaftalin. Smältp. 60°, 5 — 61°. Små hvita nålar, 

 förenade till hårda aggregater. Erhålles jämte följande förening 

 vid behandling af naftalin eller a-monobromnaftalin med brom och 

 de bildade oljformiga produkternas rening medelst kokning med 

 alkoholisk kalilut och fraktionerad destillation. Glaser, som 

 först fann att Laurent's på detta sätt beredda dibromnaftalin 

 bestod af en blandning af två isomera kroppar, benämnde den 

 ifrågavarande föreningen /^-dibromnaftalin och uppgaf dess smält- 



1) Ann. d. Chem. u. Pharm. Bd. 135, s. 40. 



2) Zeitscbr. f. Chem. 1865, s. 3. 



3) Ann. d. Chem. u. Pharm. Bd, 147, s. 175. 



*) Jfr Mekz & Weith., Ber. d. D. Chem. Ges. Bd. 10, s. 756. 



^) Jfr Atterberg, Öfvers. af Sv. Vet.-Akad:s Eörh. 1876, 10, s. 14. 



«) Ber. d. D. Chem. Ges. Bd. 9, s. 500. 



