4 WIDMAN, OM KLORS INVERKAN PA KLüRNAFTALINER. 



dock icke i något fall utgått från rena klorsubstitut, utan an- 

 tingen direkt frän naftalin eller i sista fallet från en blandning 

 af diklornaftaliner. Häraf har blifvit en följd, att man icke 

 känner något om dessa föreningars konstitution, icke heller den 

 nyss nämda syntes-metodens användbarhet. 



För att uppnå båda dessa resultat, har jag företagit en 

 undersökning öfver klors inverkan på fullkomligt rena klornaf- 

 taliner och har dervid hittills hunnit underkasta a- och |6?-mono- 

 klornaftalin samt a- och /J-diklornaftalin en sådan behandling 

 under olika omständigheter och går nu att för dessa arbeten 

 redogöra. Jag är dessutom i tillfälle att samtidigt meddela åt- 

 skilliga försök att fastställa konstitutionen på åtskilliga dervid 

 erhållna substitutionsprodukter. 



1. Om klors inverkan på a-monoklornaftalin ensam eller 

 i kloroformlösning. 



Uti ren a-monoklornaftalin, framstäld enligt Fausts och 

 Saames metod genom fraktionerade omdestillationer af naftalin- 

 diklorid [kokpunkt 254—255° C. (okorr.) eller 263° C. med hela 

 qvicksilfverpelaren i gasen] inleddes vid vanlig temperatur dock 

 under temligen stark temperaturhöjning vid reaktionens inträ- 

 dande torr klorgas, till dess oljan stelnade. Produkten behand- 

 lades derefter med omdestillerad under 100° C. kokande gasolja, 

 hvilken utlöste ganska betydliga mängder af en flytande olja och 

 lemnade ett hvitt glänsande pulver olöst. Sedan detta blifvit 

 löst i kokande alkohol, utkristalliserade först stora, prismatiska, 

 spröda kristaller, utgörande klornaftalintetraklorid och sedan ur 

 moderluten fina, hvita nålar bestående af /!:?-diklor naftalin. De 

 båda kristalliserande föreningarne skildes genom utplockande så 

 noggrant som möjligt och omkristalliserades derefter hvar för sig 

 till konstant smä^ltpunkt. 



Liknande blir resultatet, om reaktionen försiggår i kloro- 

 formlösning. 



