ÖrVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1877, N:0 8. 5 



a-Monoklornaftalintetraklorid Ä^), CJ0H7CI.CI4, kristallise- 

 rar ur kloroform i utomordentligt väl utbildade, genomskinliga, 

 glänsande, spröda prismor af monokliniska systemet. Vid af- 

 svalning af alkohollösningen antaga kristallerna utseende af rom- 

 biska tafior. Föreningen är lättlöslig i kloroform, benzol och 

 kokande isättika, mindre löslig i kokande alkohol (en ringa till- 

 sats af benzol ökar lösligheten betydligt), nästan fullkomligt 

 olöslig i gasolja, kokande under 100° C. Smältpunkten ligger 

 vid 131,5° C. Då föreningen stelnar, visar den, om den är fullt 

 ren, ett karakteristiskt förhållande, i det den höjer sig till en 

 svamplik bildning. Vid behandling med alkoholisk kalilut öfver- 

 går den i en vid 81° C. smältande triklornaftalin. 



På grund af dessa egenskaper måste denna förening vara iden- 

 tisk med den af Faust och Saame genom klors inverkan på naftalin 

 under lindrig uppvärmning framstälda klornaftalintetrakloriden, 

 ehuru dessa uppgifva, att smältpunkten ligger vid 128 — 130° C, 

 hvilket säkerligen beror derpå, att de icke haft sitt preparat fullt 

 rent så mycket mer, som smältpunkten uppgifves vara varierande. 



I procent: 



Funnet. Beräknadt. 



1. 2. 



Cjo 40,13 — - 120 39,41 



H^ 2,69 ■ 7 2,30 



CI5 58,21 177,5 58,2 9 



SOé,.-, 100,00. 

 För att bestämma, huru många kloratomer äro placerade i 

 i hvardera benzolkärnan, har jag oxiderat kloriden med salpeter- 

 syra och dervid erhållit ftahyra. Tetrakloriden kokades med 



') För att ei-hålla en sä mycket som möjligt rationel benämning på naftalins 

 additioDsprodukter uppkallar jag dem efter de motsvarande snbstitutions- 

 produkterna sä, att t. ex. «-monoklortetraklorid alltid är en tetraklorid med 

 en substituerad kloratom i samma ställning inom molekylen som i f(-klor- 

 naftalin, /9-diklortetraklorid en tetraklorid med 2 substituerade kloratomer i 

 samma ställning som i /3-diklornaftalin o. s. v. Då emellertid af samma 

 klornaftalin ilere additionsprodukter kunna erhållas, särskiljer jag dessa medelst 

 ett tillagdt A, B, C o. s, v. Onskligt vore att äfveu kunna med dessa bok- 

 stäfver antyda en viss bestämd ställning hos de adderade kloratomerua, men 

 en sådan princip kan ännu icke genomföras. 



