6 WIDMAN, OM KLORS INVERKAN PÄ KLORNAFTALINER. 



vanlig salpetersyra, till dess allt gått i lösningen. Sedan denna 

 blifvit afdunstad till torrhet, omkristalliserades ftalsyran ur vat- 

 ten. Den var deri svårlöslig och lösningen reagerade surt. Vid 

 upphettning öfvergick den i en i hvita fina nålar sublimerande 

 auhydrid, som smälte vid 130° C. Sammansättningen var CgHgO^. 



I procent: 



Funnet. Beräknadt. 



Cg 57,66 96 57,83 



Hg 4,11 6 3,61 



O4 _64 38,5 6 



166 100,00. 



Af nu anförda fakta framgår, att den substituerade klor- 

 atomen intager samma ställning, som i «-monoklornaftalin, och 

 att alla såväl adderade som substituerade kloratomer stå i samma 

 benzolkärna. Då man på grund af Liebermanns undersök- 

 ningar 1) måste anse «-grupper vara bundna vid de kolatomer, 

 som stå närmast de för båda benzolkärnorna gemensamma 

 kolatomerna, måste a-monoklornaftalintetrakloridens A konstitu- 

 tion vara 



CH CCI2 



HC,-^^r^\cHCl 



CH CHCI 

 [a-MonoJclornaftaUntetraklorid B]. Såsom är nämdt, erhöll 

 jag ur reaktionsprodukten vid det ifrågavarande försöket relativt 

 stora mängder af en olja. Denna var vid vanlig temperatur 

 tjockflytande, i värme lättflytande, genomskinlig och af brungul 

 färg. Vid kokning med alkoholisk kalilut öfvergick den i en 

 Substitutionsprodukt, som kristalliserade i långa, hvita, mjuka 

 nålar, smältande vid ungefär 130° C, och som fullkomligt lik- 

 nade den både af Atterberg och mig förut framstälda (J-tri- 

 klornaftalinen. Denna klornaftalin har jag dock icke lyckats 

 erhålla så ren, att smältpunkten varit konstant, och så att jag 

 ansett mig böra underkasta den analys. Dels på grund af nämda 

 J) Ann. der Chem. und Pharm. Bd. CLXXXIII, 1876 p. 254. 



