No. 3] LITT OM ENKELTE BENFISKES OSMOTISKE TRYK. 17 



tiske tryk, noget som selvsagt er av den allerstørste betydning for 

 forstaaelsen av deres forhold til det omgivende medium. Likesom 

 der efter tidligere undersøkelser tindes ferskvandsbenfiske med et 

 lavere osmotisk tryk, tindes der paa den anden side efter de fore- 

 liggende undersøkelser ogsaa saltvandsbenfiske med et høiere os- 

 motisk tryk end det for flyndrerne, torskene og ferskvandssalmo- 

 niderne karakteristiske. Herpaa likesaalitt som paa vore undersø- 

 kelser over bruskfiskenes og de rundmundedes osmotiske trykfor- 

 holde skal vi dog ikke gaa nærmere ind ved denne anledning. 



Ihvorvel ferskvandssalmoniderne viser det samme osmotiske 

 tryk som de fleste matnyttige saltvandsbenfiske, kan det dog 

 tænkes, at de første staar i et andet forhold til det ytre miljø end 

 de sidste. Det kunde tænkes at det osmotiske tryk hos saltvands- 

 benfiskene i overveiende utstrækning hitrørte fra uorganiske stoffer, 

 medens det hos fersk vandsfiskene, som jo til stadighet lever i et 

 praktisk talt saltfrit medium derimot skyldtes enkle, organiske 

 stoffe, saaledes som man vet er tilfældet med selachierne. Vi har 

 ogsaa gjort nogle undersøkelser over dette punkt, hvorav vi her 

 kun skal anføre, at saavidt vi hittil har kunnet finde eksisterer der 

 ihvertfald for muskelsaftens vedkommende ikke nogen væsentlig 

 saadan forskjel. For begge grupper repræsenterer de uorganiske 

 stoffe, efter hvad vi har fundet ved bestemmelse av frysepunkts- 

 depressionen, kun omkring Va^ V4 av det samlede osmotiske tryk. 

 Det er navnlig paafaldende, at selv for saltvandsbenfiskenes ved- 

 kommende kun en brøkdel av trykket skyldes saltene, noget som 

 jo ogsaa maa tyde paa en isolation fra det omgivende medium. 



Medens for saltvandsbenfiskene forskjellen mellem værdien av 

 frysepunktsdepressionen for blod og m.uskelsaft efter en række 

 forsøk vi har utført med de almindeligste former i almindelighet 

 utgjør kun 0,1° eller ofte endog mindre, er den derimot for ørret 

 og rør 0,3°, altsaa betydelig meget større. Hvorvidt dette er et 

 uttryk for at ferskvandsfiskenes blod staar i et andet forhold til 

 muskelsaften end hos saltvandsfiskene maa staa hen. 



Tilslut skal omtales de bestemmelser vi gjorde paa en syk 

 rør. Den burde i torhold til sin længde ha veiet mellem 1,5 og 

 2 kg., men veiede knapt 1. Det var en rigtig ,,slopfisk", som 



