No. 4] KVARTÆR-STUDIER I TROXDHJEMSFELTET. 13 



man kanske kunde have ventet gjennem de glacio-lakustrine bæk- 

 kener i sj^d, men disse har vistnok tjent som klarebassiner, der 

 kun har levnet til udførsel det meget fine marnriale, og dette er ført 

 længere, helt ud i den indgaaende fjord, i hvis afleiringer man nu 

 gjenfinder det fine bræslam som en fint sandet blaaler, den i de 

 trondhjemske bygder ofte saa skjæbnesvangre kvikler eller kvik- 

 sand. Her oppe i det supramarine omraade er det vistnok den 

 mere sparsomme bundmoræne, der danner det væsentlige jords- 

 mon, og nedover den her vakre Guldal er det foruden de sterkt 

 evorderede dalsidemoræner kun forholdsvis ubetydelige elveterrasser 

 i dalbunden, man ser af kvartære afsætninger. Saaledes ser man 

 ved Holtaalen station, 300 m. o. h., hvor elven vistnok ligger om- 

 trent 35 — 40 m. lavere end stationen, over paa elvens sydvestlige 

 side en fremspringende bastionagtig terrasse, derhæver sig 10 — 15 m. 

 over elven, altsaa med en høide af omkring 275 m. o. h. Det 

 behøver dog ikke her at være andet end en ganske almindelig 

 elveterrasse. Et stykke længere nede i dalen kommer en lignende, 

 paa samme maade fremspringende terrasse og omtrent i samme høide, 

 ligeledes udformet paa samme maade mellem hovedelven og en 

 fra sydvest tilstødende bidal. Dalbunden bliver nu mere flad med 

 moagtige partier indimellem. Af hvilken art de her nævnte ter- 

 rasser egentlig er, maa en detailundersøgelse afgjøre. At man paa 

 sine steder har for sig evorsionsrester, viste sig et stykke nede, 

 hvor en smuk terrasse af henimod 20 m. høide viste sig at beståa 

 af typisk morænemateriale. Men dette hindrer ikke, at fænemenet, 

 selv heroppe, i sin almindelighed kan være af marin karakter. Og 

 terrassehøiden i Soknedalen og Guldalen fortjener ialfald at sam- 

 menlignes, selv om ikke den nære overensstemmelse, 'paa under- 

 søgelsens nærværende stadium, kan forklares helt tilfredsstillende. 

 Derpaa passeres Reitstøen, 205 m. o. h., hvor dalsidefyldningen 

 bestaar af typisk bundmorænemateriale. Paa elvens sydlige side 

 sees terrasser i tre trin, øverst 15 m., det andet 10 m. og det 

 tredje ganske lavt, 3—4 m., alt skjønsmæssige maal. Den mere 

 regelmæssige bebyggelse er knyttet til disse forskjellige terrasser, 

 men den høiere liggende, mere spredte synes knyttet til dalside- 

 morænen. I de lave terrasser sees et udpræget rullet materiale. 



