No. 4] KVARTÆR-STUDIER I TRONDHJEMSFELTET. 31 



indre kant falder omtrent i høide med lergrubernes bund, der som 

 middel af tre af hinanden uafhængige og temmelig nær overens- 

 stemmende aneroidmaalinger laa i en høide af 54,6 m. o. h. Her- 

 fra hæver sig da den fossilførende lerterrasse forholdsvis brat, 

 skarpt fremtrædende, men med en ujevn, sterkt evorderet over- 

 flade, ja betydelig sterkere end som regel tilfældet er ved de tal- 

 rige terrasser i Guldalen. Man gjenfinder imidlertid her, som paa 

 saa mange andre steder, det interessante fænomen, at evorsionen, 

 ialfald tilsyneladende, kun har virket ned til den foranliggende, flade 

 terrasses indre kant, hvorved særskilte, helt adskilte og begrænsede 

 evorsionssystemer kan udskilles, et træk af stor betydning for 

 studiet af terrassernes relative alder, Terrassebrinken havde her, 

 som middel af to aneroidmaalinger, en høide af 71,1 m. o. h. Her- 

 fra stiger saa terrassefladen svagt og nogenlunde jevnt mod den 

 indre kant, der har en høide af 80,1 m. o. h. Bagenfor hæver 

 sig de temmelig bratte dalsider, ofte med fremspringende, steile 

 klippeknauser, og i omegnen har man desuden flere høiere, tildels 

 meget denuderede terrasser, der hæver sig til omkring den dob- 

 belte høide, og i dette terrasselandskab er paa flere steder iagt- 

 taget en fin, mere eller mindre sandblandet ler, etslags kvikler, af 

 lignende beskaffenhed, som ogsaa er iagttaget i omegnen af Sings- 

 aas jernbanestation. Ved Lundemo lergruber viste som saa mange 

 andre steder allerede ved første øiekast den rigelige forekomst og 

 frodige vekst af Tussilago farfara Lin. lerets egentlige beskaf- 

 fenhed. 



Den fossilførende lerterrasse, 55—80 m. o. h., har i denne 

 trakt en meget vid udbredelse. I Lundemo teglverks lergruber 

 kunde med sikkerhed paa vises, at lagningen var normal og ufor- 

 styrret, og at mindre, ganske smaa udglidningsfænomener ingen 

 betydning har havt til at udviske det oprindelige forhold. Nederst 

 i lergruberne fandtes en graa, noget blaaagtig, fin men sterkt sand- 

 blandet og seig, dissende masse, kviksand eller kvikler, og denne 

 var ved hjælp af jernspet paavist til halvanden meters dybde . 

 men egentlige dybdeboringer havde ikke fundet sted. Derover 

 kom ca. 1 m. tyndt skiktet og fint sandblandet ler . af graablaa 

 farve. Her fulgte nu en meget tydelig afskalningsflade, der helt 



