66 P. A. ØYEN. [1909 



medens i omgivelserne de høiere terrasser hæver sig meget pent. 

 Jernbanen følger her den undulerende, jjortlandia-førende terrasse, 

 hvis særpræg her vistnok skyldes evorsionens arbeide. Paa vest- 

 siden af dalen udhæver sig især et par høiere trin, der vistnok her 

 er ækvivalenter for de høiere trin i omegnen af Ler station. Og 

 ligesom vi i det foregaaende har hørt, at et udglidningsomraade 

 spores omkring Kaldveldaadalens munding, fra Vareggen i syd til 

 Kirkeflaa i nord, med udgledne lermasser foran, saaledes giver 

 ogsaa de rent topografiske forhold paa dalens vestside, lige over 

 for Kvaal station, det umiddelbare indtryk af et landskab, hvori 

 udglidninger tildels har spillet en rolle, men da der her igjen findes 

 udformet terrasser temmelig høit op, maa udglidningerne være af 

 forholdsvis høi alder. 



Straks syd for Søberg station, 31,3 m. o. h., har man paa 

 dalens østside terrasser, der tildels bastionagtig, med prægtige snit 

 gjennem udprægede, ganske svagt nedad dalen heldende lag af sand 

 og rullet grus, hæver sig steilt, sammenhængende mindst en femti, 

 seksti meter over jernbanelinjen. Rasene paa østsiden modsvares 

 af lignende paa vestsiden, som i topografisk og geologisk hen- 

 seende synes fuldstændig tilsvarende og tilhørende en terrasseryg, 

 hvis bredde i nord-sydlig retning synes forholdsvis liden, hvorved 

 den faar en skuffende lighed med en randdannelse. Den falder 

 imidlertid i høide omtrent sammen med det høieste, store og skarpt 

 fremtrædende terrasseniveau, og terrasselandskabet fra syd fortsætter 

 uforandret videre mod nord til Melhus station, 22,7 m. o. h. 



Her har man igjen i Høi egg en nok en pseudoranddannelse, 

 der tilsyneladende har stor lighed med en mud moraine^), men 

 gaar ligeledes næsten op til det store, høitliggende terrassesystems 

 høide, og den udhæver sig skarpt i landskabet i modsætning til 

 det flade og lavtliggende udfyldningsterræn omkring Melhus Kirke. 

 Over paa dalens vestside hæver sig her den fremspringende og 

 meget dominerende Holl um-terr asse. Og i omegnen følger nu 

 her en række forskjellige fossilfindesteder og terrasseforekomster, 

 som bedst beskrives i særegne afsnit. 



^) The Glacialists' Magazine, Vol. II, no. 1, pp. 3. 4. 



