76 P. A. ØYEN. [1909 



decimeter, er dog noget vekslende i mægtighed, idet de uregel- 

 mæssig indleirede stene synes at øve nogen indflydelse i saa hen- 

 seende; det gaar ofte umærkelig over i det følgende A o, der dan- 

 ner et konformt dække. 



A o har en noget vekslende mægtighed, ^/g — 1 dm., og bestaar 

 af gtaablaa til gulbrun, ofte flammet ler, noget sandblandet, tildels 

 sterkt oxyderet og haardt. Portlandia lenticula forekommer endnu 

 her noksaa almindelig, medens de øvrige arter nu synes forsvundne. 

 Man faar et sterkt indtryk af, at denne del af lagrækken har været 

 underkastet en senere hævning, om ikke til over havets niveau, 

 saa dog paa meget grundt vand. Naar man undtager de fra fore-- 

 gaaende afdeling opstikkende stene og de fra lagets overflade ned- 

 stikkende synes laget Ao qX være et stenfrit lag, en finere afsætning 

 end A (/? j). Y^&sl det ovenfor beskrevne sted, omtrent et hundrede 

 meter syd for det ovenfor omtalte profil, hvor A a I gik helt 

 op til det rustbrune lag A o, syntes ogsaa A o at beståa af oxy- 

 deret materiale svarende til A a, sterkt sandet, men uden fossiler; 

 dog gjenfindes ogsaa her enkelte haarde partier, der minder fuld- 

 stædig om A o fra det førstnævnte sted, men heller ikke i disse 

 haardere partier lykkedes det at fremfinde fossiler, endskjønt man 

 uden tvil har med det samme kontinuerlige lag at gjøre. Dette 

 stemmer imidlertid meget godt overens med den maade, hvorpaa 

 man hyppig ser Portlandia lenticula optræde kolonidannende. 



A {a fd y 0) kan betragtes som en gruppe for sig, der adskiller 

 sig i høi grad fra det følgende. Men som allerede omtalt skiller 

 ogsaa her de enkelte afdelinger sig indbyrdes nok saa meget fra 

 hinanden. A a har tilsyneladende ingen skiktning, undtagen hvor 

 denne zone tillige synes at danne grundlaget for og saaledes at 

 staa i en umiddelbar forbindelse med A d, da ser man ogsaa her 

 vekslende lag, nærmest en horizontalskiktning. A (j3 y d) viser 

 derimod en svævende skiktning. Den paa sine steder gyngende 

 grund henleder tanken paa forekomst af kvikler i bunden, og A a 

 danner vistnok ogsaa ofte en saadan kviksandagtig masse. Fore- 

 komsten af Portlandia arctica Gray er fulgt helt op i det øverste 

 lag af A y, men er ikke med sikkerhed paavist i A S. 



Den ovenfor beskrevne, uregelmæssige indleiring af sten og 



