No. 6] ORTEN-GAMMEN M. M. 17 



er le\'ninger af saadanne stakker og leverer derfor rids af dem 

 (stakkerne), hvorefter heller ikke jeg anser det for usandsynligt, at 

 de ringe — men ogsaa kun disse — af myrpæle (hvorom jeg i 

 „myrpælene" side 25 udtaler, at jeg ikke kan afgi\'e nogen til- 

 fredsstillende forklaring med hensyn til deres bestemmelse) er rester 

 af de af hr. Eidahl omtalte starrstakker. Særlig gjælder dette den 

 paa gaarden Sæter fundne ring, som havde form af en ellipse. 

 Se „nwrpælene'', figur 1, side 12. Alen de øvrige myrpæle, som 

 ikke staar i ring, men derimod oftere i rader, kan ikke være rester 

 efter starrstakker, og det af mange grunde. Pælene er saaledes 

 som oftest altfor smaa og spinkle til at have kunnet været anvendte 

 til saadant brug. Og deres tildannelse og form forøvrigt taler 

 ogsaa herimod, ligesaa kløften oventil paa flere af dem. (Starr- 

 græspælene \'ar efter hr. Eidahls meddelelse hvæssede som 

 almindelige kornstaur). Raderne, hvori pælene oftere staar, er ogsaa 

 for lange til at kunne have x^æret starrgræshesjer, som til og med 

 skulde kunne belægges eller fastbindes. I de stormfulde kj^ststrøg 

 \'ilde saadanne hesjer have \'æret umulige eller høist upraktiske. 

 Fremdeles har man ikke udenom „hesjerne" — med undtagelse 

 af den foran nævnte myrpælring paa gaarden Sæter — fundet 

 rester efter noget gjærde. Hr. Eidahl oplyser, at saadanne gjærder 

 udenom pæleringen har \'æret firkantede; men stakkerne kunde 

 ogsaa være uden noget gjærde, isaafald var selve starrstakken 

 dækket med granbar og kvist. Men det mest afgjørende for mig 

 er dog dette, at beskaffenheden, dybden og sammensætningen af 

 de torvmyrer og andre myrer, hvori myrpæle er fundne (tildels 

 dybt nede i myren og endog i forskjellig høide paa et og samme 

 sted, se „myrpælene" side 33), bestemt synes at vise, at der paa 

 de fleste af disse steder ikke har kunnet vokse græs, ialfald ikke 

 i saadan mængde, at det der har kunnet være nogen græsmyr. 



2 saakaldte ,, hellige, hvide stene" 



er paatrufne af mig i 1908 og beskrives nedenfor: 



1. Voldstenen. Af tysegraa, grov marmor, En kort 

 noget uregelmæssig søile med et noget tykkere, halvkugieformet 



