16 O. NORDGAARD OG K. RYGH. [1909 



Tarven^) eller vistnok helst fra Hitteren. Fra en senere tid har 

 man eksempler paa tilførsel helt fra Kristiansundstrakterne. Saa- 

 ledes skriver S. A. BuCH^): „Valsøen har likesom Skaalvikf jorden 

 været et av de bedste østersfelter i Romsdals amt. 



I krigsaarene i begyndelsen av aarhundredet var østersbestanden 

 her saa stor, at et par mand paa en eneste fjære kunde fuldlaste 

 en seksæring. Østersen førtes til Trondhjem og bortbyttedes der 

 mot kornvarer og andre fornødenheter." 



Under tomtegravning i Trondhjems by findes ogsaa østers- 

 skaller, som kan være av betydelig ælde. Saaledes fik man i no- 

 vember 1909 fra tomten under Realkreditbanken i Søndre gate 2 

 østersskaller, hvorav det største var forholdsvis tyndt og med en 

 længde av 1 1 1 mm. Disse maa ogsaa antas at være fra et eller 

 andet sted i skjergaarden. 



østersen omtales ogsaa av Peder Claussøn Friis (omk. 1600)^), 

 som fortæller, at „de bliffue udførde ved Kongens Schib oe ned 

 till Kongeelig Maytz Behoff, nogen Lester huer Aar" (1. c, s. 110). 



I Fauna norvegica (1775) skriver Christopher Hammer om 

 østers: „Hos de norske kyster paa den vestre kant, falder en 

 overflødig mængde, lige saa store og gode som andensteds i Eu- 

 ropa; de inddeles efter grunden i bergøsters, sandøsters^) og ler- 

 østers. De første har en tynd skal og er fede og velsmagende. 

 østersen indsyltes og sendes udi glas eller halvottinger til adskillige 

 steder i Østersjøen." 



Av foranstaaende fremstilling ses, at østersen har været spist 

 i Norge helt siden stenalderen. Men der er den store forskjel, at 

 medens denne værdifulde musling i længst henrundne dage har 

 været mat for folket, er den nu biet saa sjelden, at den kun kan 

 være festmat for de mere bemidlede. 



5. Mytilus edulis. Av denne art fandtes kun et brudstykke 



1) i Aarsb. 1872, s. 34, har K. RYGH en bemerkning om, at „der findes heller 

 ikke nu esters utenfor kysten nærmere end ved Tarven." 



2) Norsk Fiskeritid. 1883, s. 109. 



3) Se GUSTAV STORMS utg., s, 109. FRIIS kalder denne „skielfisch" ostre, 

 oster en. 



4) PEDER CLAUSSØN FRIIS nævner ogsaa at østersen vokser paa sandbund, 

 men de bedste „paa Bierget oe Steengrund." 



