56 AGARDH, OM STRUCTUREN HOS CHAMPIA OCH LOMENTaäIA. 



namn-register lemnade och i båda hänvisas till structuren af 

 både Champia och Lomentaria. Uti det svenska arbetet- har jag 

 lemnat så fullständiga afbildningar, att någon missuppfattning 

 om structuren och dess tydning icke gerna bort kunna uppstå. 

 Jag skall tillåta mig, medelst citat ur det svenska arbetet, 

 här redogöra för den uppfattning, hvartill mina observationer 

 synts leda. 



Under rubriken 10. Om cellernes ställnings och grupperings 

 förhållanden har jag först redogjort för flera olika typer, hos 

 hvilka structuren under utvecklingen mindre förändras och der- 

 före äfven (efter utvecklade individer) lättare tydes; och derefter 

 anfört några exempel pä former, der structuren under utveck- 

 lingen undergår större förändringar, dels genom bålens starkare 

 utsvällning, dels derigenom att den förändras genom tillkomsten 

 af nya delar. Pag. 63 uttalas särskilt om Champia och Lomen- 

 taria, att det gifves få Florideer, der structuren under utveck- 

 lingen mera förändras. Dermed torde väl tillräckligen vara an- 

 tydt, att man måste gå tillbaka till mycket unga delar för att 

 få förklaringen för den slutliga structuren. Jag har afbildat 

 ( Tab. XIX fig. 10) en mycket ung gren af Champia Tasmanica 

 i längdsnitt; här finnes icke det yttre lager af stora parenchy- 

 niatiska celler, som af de nyare framställes såsom det ursprung- 

 liga, utan hela grenen sammansättes af trådar, i hvilkas nedre 

 delar man lätt nog torde igenkänna de inre långsgående trådarne 

 som förekomma uti den mera utvecklade bålen. Dessa trådar 

 äro nedtill enklare (här och hvar dichotomt delade) men utlöpa 

 upptill (fig. Ila) i talrika grenar; och man ser vid jeinförelse 

 af öfre och nedre delar (tig. 10) att det är dessa grenars yttersta 

 spetsar (de yttersta lederne) som ombildas till de parenchyma- 

 tiska celler, hvilka utgöra det yttre stommet i den utvecklade 

 växten. Uti förklaringen till tig. 10 pag. 179 heter det: »Till— 

 vexten torde tydligt nog ske i grenens spets i ett knippe uppåt 

 tillvexande trådar; i det de mera centrala af dessa ombildas 

 [ifrån att utgöras af korta rundade led] och förlängas i grenens 

 längdriktning torde de yttre (af inre nytillkomna delar) trängas 



