20 EKSTRAND, NÅGRA NAFTOSTYRILDERIVAT. 



iNaftostyrilkiiion. 



Till en varm lösning af naftostyril i isättika sattes krom- 

 syra, hvarvid en häftig reaktion inträdde. Då den gröna lös- 

 ningen utspäddes med mycket vatten, erhölls en röd fällning, 

 bestående af fina nålar. I alkohol voro dessa mycket svårlösta 

 och omkristalliserades derför ur isättika, hvarvid föreningen erhölls 

 i långa vackra nålar, som smälte vid 278°, ehuru ej fullt skarpt. 



1) 0,1390 gr. gåfvo 0,3346 C0 2 = 0,0914 C Och 0,0406 



H 2 -0,0045 H. 



2) 0,18 16 gr. gåfvo vid 12,8' C och 763,3 mm. 10,4 kc. 

 = 0,01254 gr. N. 



3) 0,1939 gr., omkristalliserade ur isättika, gåfvo 0,4 7 07 



C0 2 = 0,1284 C. OCh 0,0608 H«,0 = 0,0067 H. 



Funnet. Ber. f. C 10 H 4 O ? NH . CO. 



1, 2. 3. 



C 65,7 5 — 66,22 66,33 



II 3,23 — 3,45 2,51 



N — 6,90 — 7,03. 



Föreningen var temligen lättlöst i kokande isättika men ut- 

 kristalliserade till största delen vid afsvalning; i alkalier löstes 

 den lätt, och lösningen var till färgen brunröd. Genom utseende 

 och egenskaper erinrade föreningen i mycket om tf-naftokinon, 

 och för att se, om den verkligen var ett derivat af denna, be- 

 handlades den med ortotoluylendiamin, hvarmed den i sådant fäll 

 borde liksom ortodiketoner i allmänhet gifva en kino.valin, och 

 försöket bekräftade denna förmodan. 



Naftostyril-tolukiiioxalin. 



Naftostyrilkinon löstes i varm isättika, och till den kallnade 

 klara lösningen sattes en isättikelösning af toluylendiamin. Snart 

 ehuru icke genast afskildes ur denna lösning ett gult kristall- 

 pulver, hvars smältpunkt låg öfver 290°. Emedan föreningen ej 



