ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAÜ. FÖRHANDLINGAR 188 8, N:0 2. 137 



förklaring jag hittills ej kommit på spåren ock öfver hufvud 

 taget visar sig kos borrkålen mycket olika känslighet för baro- 

 metertryckets vexlingar och några förete ett fullkomligt konstant 

 gastryck. Detta synes mig dock lätt nog kunna förklaras genom 

 antagandet, att vid en del borrhål de underjordiska öppningarne 

 och kanalerna, der gasen söker sig väg, äro mera tilltäppta, hos 

 andra deremot mera fria. 



Lättast skulle man kunna ådagalägga det ifrågavarande 

 sambandet genom noggranna mätningar af gastrycket i Sura- 

 chany, der gasens uppstigande är fritt och utan störningar. Jag 

 bar äfven förhoppning, att framdeles, med något tillmötesgående 

 från dervarande fabriksförvaltnings sida, kunna anordna sådana 

 mätningar. 



Det sammanhang mellan gastrycket och atmosferens tryck, 

 hvilket sålunda blifvit pävisadt, synes mig knappast kunna för- 

 klaras på annat sätt, än genom antagandet, att en samman- 

 pressning af sjelfva jordskorpan försiggår vid stigande barometer- 

 tryck. Kolvätegaserna förekomma i jordskorpan samlade dels i 

 sprickor och kaviteter dels i porösa jordlager. Detta är det 

 enda förekomstsätt, som är antagligt, enär sumpgasen, som utgör 

 huvudbeståndsdelen, är så godt som olöslig i vatten. På hvarje 

 nivå i dessa kaviteter eller sprickor, hvilka antagligen sträcka 

 sig till betydligt djup, är gastrycket sådant, att det motsvarar 

 den der rådande temperaturgraden. Då temperaturen stiger med 

 djupet, så är äfven gasernas tryck eller spänstighet på större 

 djup betydligare, hvilket föranleder gaserna att stiga uppåt och 

 utströmma ur jordytan. 



Om nu en sammanpressning af jordskorpan eger rum, så 

 måste de deri befintliga kaviteter och sprickor underkastas en 

 motsvarande minskning till volymen; gaserna få därigenom högre 

 tryck och utpressas i större mängd. 



Beträffande den föreliggande frågan angående jordskorpans 

 sammanpressning under atmosfertrycket, vill jag endast i förbi- 

 gående påminna om de resultat, till hvilka G. H. Darvin kommit 

 vid en teoretisk behandling af detta problem. Darvin, som är 



