156 SJÖGREN, ARALOKASPISKA HAFVET OCH NORTJEUROP. GLACIATIONENL 



och förvandlas till en saltöken. I motsatt fall, om klimatet blir 

 fuktigare och nederbörden ökas, så stiger vattenståndet i sjön 

 och afdunstningsytan tillväxer så länge, till dess att jemvigt upp- 

 står mellan tillflödet och afdunstningen. 



Det bäst kända exemplet på en saltsjö, som varit under- 

 kastad betydliga oscillationer i vattenståndet tillföljd af klimat- 

 förändringar, är stora Saltsjön i N. Amerika, hvilken i detta af- 

 seende blifvit noggrant undersökt af Gilbert. Den forna sjön 

 har af de amerikanska geologerna henämnts Lake Bourneville och 

 Powell sammanfattar resultaten af Gilberts undersökningar 

 deröfver på följande sätt: l ) »First, the waters were low, occu- 

 pying, as great Salt Lake now does, only a limited portion of 

 the bottom of the basin. Then they gradually rose and spread, 

 forming an inland sea nearly equalling Lake Huron in extent, 

 with a maximum depth of one thousand feet. Then the waters 

 feil and the lake not merely dwindled in size but absolutely dis- 

 appeared, leaving a plain even more desolate than the Great 

 Salt Lake desert to day. Then they again rose, surpassing 

 even their former height, and eventually overflowed the basin at 

 its northern edge, sending a tributary stream to the Columbia 

 River. And, last, there was a second recession, and the water 

 schrunk away — until now only Great Salt Lake and his smal- 

 ler lakes remain. Translated into terms of climate, these chan- 

 ges imply that there were two epochs of excessive moisture — 

 or eise of excessive cold — separated by an interval of Super- 

 lative dryness and proceded by a climatic period comparable 

 with the present. The first epoch of humidity was by far the 

 longer, and the second, which caused the overflow of the waters, 

 the more intensive.» 



I samma kontinentala bassin, mellan Klippbergen och Sierra 

 Newada, finner man äfven spåren af en annan stor sjö, som 

 blifvit benämnd Lake Lahontan och hvilken blifvit undersökt af 

 Russel och King. Den förre har visat, att äfven denna sjö 



') Second Annual Report of the U. S. Geological Survey, Washington, 1882, 

 p. XVII. 



