1 58 SJÖGREN, AB.ALOKASPISKA HAFVET OCH NORDEUltOP. GLACIATIONEN. 



togos äfven af detta hat', såsom der förekommande aflagringar 

 ådagalägga. 



Bildningarne från denna tid har man benämnt pontiska, enär 

 de hafva sin största utbredning kring svarta hafvet. Murchi- 

 SON's steppkalk och äldre aralokaspiska lager äro indentiska der- 

 med. Dessa aflagringar utmärka sig genom talrika och egendom- 

 liga former af slägtet Cardium äfven som genom Congeria poly- 

 morfa, hvilken ställvis uppträder i så stora massor, att den 

 bildar hela berglager (congerien-skikt). 



Mot slutet af tertiärtiden afbröts sambandet mellan Pontus 

 och kaspiska hafvet. De pontiska skikten hafva flerestädes blif- 

 vit höjda och uppresta, synnerligast de som aflagrats i närheten 

 af Kaukasus och således blifvit utsatta för den ännu under denna 

 period pågående uppresningen af nämnda bergskedja. På halfön 

 Apscheron finner man sålunda pontiska kalklager nära 200 m. 

 öfver kaspiska hafvets nivå och uppresta med en lutning af 30° 

 mot horizonten. 



Sedan kaspiska och svarta hafven vid slutet af tertiärtiden 

 genom dessa höjningar blifvit skiljda åt, inträdde i det pontiska 

 bäckenet stora förändringar. Genom instörtningen af det land- 

 stycke, som förband Balkanhalfön med mindre Asien, uppstod 

 det egäiska hafvet; genom vidare instörtningar bildades Bosporen 

 och Dardanellerna, hvarigenom Medelhafvet förenades med Pon- 

 tus; detta senare haf utvidgades senare genom upprepade in- 

 brott. Genom Bosporen invandrade en del af medelhafstäunan i 

 svarta hafvet och blandade sig med eller undanträngde den förra 

 pontiska faunan, hvilken endast utefter kusterna och vid flod- 

 mynningarne bibehöll sig. Dessa förändringar hafva, såsom 

 NEUMAYR visat, J ) försiggått i den kvartära perioden och möj- 

 ligen var menniskan vittne till dem. 



Under tiden försiggingo äfven i det afskiljda kaspiska bäc- 

 kenet betydande förändringar ehuru af helt annan beskaffenhet. 



') Neumayr: Ueb. d. geolog. Bau der Insel Kos. Denkschriften d. Wiener 

 akademie 1879, XV. g. 255, 279 äfvensom Erdgeschichte, bd. 2, s. 550 m 

 ti. ställen. 





