188 RINGIUS, VEGETATIONEN PÅ VERMLANDS HYPERITOMRADEN. 



nen på hyperitområdena i Vermland beslöt jag ifrågavarande 

 sommar söka utreda, huruvida den rikare och yppigare vegeta- 

 tion, man trott sig finna på dessa områden, verkligen tillhör dem. 



Hyperiten i Vermland är uteslutande bunden vid det breda 

 jerngneisbälte, som mot Venera utbreder sig mellan städerna 

 Karlstad och Kristinehamn och från SSO. i NNV-lig riktning 

 genomstryker hela provinsen upp mot Norge. Inom jerngneisen 

 uppträder hyperiten i enstaka fall som en genombrytande massa 

 eller verkliga gångar, men i allmänhet som inlagrade bäddar. 

 Den höjer sig öfver gneisen än i form af långsträckta ryggar, 

 än i form af platåer. 



Dessa hyperitområden har jag undersökt från Venernsöarna 

 utanför Vase, Ölme och Varnum upp till sjön Rögden i Östmark 

 vid riksgränsen. På öarna och i södra delen af fastlandet upp- 

 träder hyperiten i form af lägre platåer, först i mellersta Verm- 

 land och sedan norrut antaga hyperitbäddarna formen af lång- 

 sträckta ryggar, högre ju mer man närmar sig Norge. 



I. Vegetationen på öarna. 



På öarna påträffas hyperit å Härön, östra Timmerön samt 

 diorit å Härön, Raholmarna, södra Timmerön, Alfön och Ram- 

 holmen. Bäddarna äro jemförelsevis låga och uppträda i form 

 af flata hallar. Pä hyperiten förekomma våra skogsträd alltför 

 glest för att bilda bestånd. Man påträffar både barr- och löf- 

 träd, men utan särdeles växtlighet. I undervegetationen för- 

 märkes endast undantagsvis en och annan kalkväxt, t. ex. Con- 

 vallaria polygonatum och Anthyllis vulneraria 1 ). 



II. Vegetationen å platåerna i södra delen af 

 fastlandet. 



Hyperitbäddarna å fastlandet antaga mot Venera samma 

 karakter som på öarna; de äro mestadels af ringa omfång, låga 



Jag följer i berättelsen samma nomenklatur, som blifvit använd i elfte upp- 

 lagan af Skandinaviens flora af Hartman. 



