190 R1NGIUS, VEGETATIONEN l'A VERMLANDS HYPERITOMRAUEN. 



derföre icke, endast i allmänhet yngre blandskog med tall, björk 

 och gran samt mera sällan gråal i ojemn blandning. 



Bergsidorna äro olika sluttande och följaktligen klädda med 

 olika vegetation. Ibland äro bergväggarna mycket branta och 

 sakna då alla högre växtformer, eller klädas de med enstaka 

 barrträd, vanligen tallar, som icke sällan uppnå timmerdimen- 

 sioner. A en del hyperitberg äro sidorna utfylda med morän- 

 grus, hvari hyperiten ingår som en beståndsdel, men man kan 

 på deras vegetation i allmänhet, om man frånser den större 

 yppigheten, icke märka någon skilnad från gneisbergens. Äro 

 bergsidorna åter mera utfylda med hyperitrös, täckta af fet växt- 

 mylla, träffas der hvarjehanda träd, till och med våra ädlare 

 löfträd, ehuru allt för glest för att bilda något bestånd eller i 

 större mån bestämma undervegetationen. Dessa sluttningar vatt- 

 nas icke sällan af snövattens- och regnbäckar, som föra med sig 

 större qvantiteter förvittringsprodukter från högre liggande delar 

 af hyperitbergen. Härigenom alstras de ståndorter, som karak- 

 terisera våra högre hyperitberg, t. ex. Thorsberget, Getkärns- 

 klätten och Ränneberget, och som hysa den vegetation, som så 

 mycket ådragit sig botanisters och äfven geologers uppmärk- 

 samhet. 



Nämde förvittringsprodukter kunna naturligtvis, om vatten- 

 flödena utför bergsidorna äro häftigare, såsom t. ex. på Get- 

 kärnsklätten och Ränneberget, föras långt ned på morängruset 

 nedanför hyperitberget. Vid foten af brantare hyperitberg finner 

 man derföre någon gång en lunddäld eller ståndort med delvis 

 samma yppiga och ovanliga vegetation som uppe på förutnämda 

 bergsidor. Äfven förmärkes vid bergsrötterna på en del brantare 

 hyperitberg en art lundbacksformation, som, om den ännu icke 

 hunnit någon större utsträckning, dock borde kunna vinna terräng, 

 om ej yxan och elden hämmade dess utveckling eller granen toge 

 öfverväldet. På de nedre bergsidorna och nedanför hyperit- 

 bergen synes i allmänhet annars gråalsformationen vara herre *). 



') Vid tal om formationernas fördelning på hyperitområdena är det ej kanske 

 ur vägen att nämna något om densamma på ett af områdets högsta gneis- 



