ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAÜ. FÖRHANDLINGAR 18 88. N:0 3. 205 



Tieuni, Irapatiens noli tangere, Lactuca muralis, Lathyrus sil- 

 vestris, Origanum vulgare, Orobus niger, Quercus rob ar, Sedum 

 rupestre, Tilia europsea, Ulmus montana, Yiscaria vulgaris. 

 Kulturväxter : Ribes grossularia. 



Af nämda glacialväxter hafva Mulgedium alpinum, Erigeron 

 elongatus och Hieracium prenanthoides inom området sin syd- 

 gräns i Sverige och af ekväxterna Corylus avellana, Epipactis 

 rubiginosa, Orobus niger, Origanum vulgare, Sedum rupestre, 

 Lathyrus silvestris, Campanula latifolia, Convallaria multiflora, 

 Quercus robur, Berberis vulgaris, Fraxinus excelsior och Ribes 

 grossularia sin nordgräns i vestra delen af landet. 



Slutsatser. 



Af den gjorda framställningen framgår, att vegetationen på 

 hyperiten visserligen är kraftigare än på gneisområdena, men att 

 den vackra och rikliga vegetation, som man trott sig finna pä 

 de Verniländska hyperitområdena, icke åtföljer hyperiten i all- 

 mänhet, utan endast de högre och brantare hyperitbergen. Den 

 karakteriserar likväl icke formationerna på dessa hyperitberg, 

 utan inskränker sig till en och annan ståndort på deras bran- 

 tare sluttningar. 



Hvad som betingar dessa ståndorter, är ovedersägligen såväl 

 bergarten och jordmånen som lutningen och fuktigheten. Enligt 

 hvad jag förut nämt, bestå dessa berg af hyperit, som invid 

 kontakten mot omgifvande gneis blir dioritartad och öfv r ergår 

 till hyperit-diorit, eller af diabas. Labradoren utgör en väsentlig 

 beståndsdel i alla dessa bergarter, och det är enkanneligen dess 

 kalkhalt, som, då bergarten vittrar, kommer jorden tillgodo. 

 Hypersten, den andra hufvudbeståndsdelen i dessa plutoniska 

 bergarter, vittrar mindre lätt än labradoren, men nian kan än- 

 dock med säkerhet uppskatta hyperitens kalkhalt till minst 15 

 proc. Myllan pa ofvannämda ståndorter blir med tiden djupare 

 och fetare. Den starka lutningen bereder derjemte ymnigare be- 



