230 LUNDGREN, OM SVERIGES KRITFAUNA. 



Bland Gastropoderna (34 arter) märkas 4 arter af Fissu- 

 rella (n:ris 5 — 8), som förekomma i en egendomlig, från den 

 vanliga afvikande bärgart vid Balsbergs nya brott, och en art 

 af Haliotis (n:o 12) från Barnakälla. N:o 18 Nerita plebeja 

 Reuss anföres efter Moberg. N. Retzii Nilss. (n:o 19) är be- 

 stämdt skild från N. rugosa Hön., bland hvars synonymer den- 

 samma numera oftast anföres. 



Utom nu uppräknade former finnas ganska många såväl 

 Gastropoder som isynnerhet Pelecypoder, tyvärr dock mest sten- 

 kärnor, som ännu ej kunnat bestämmas. Dylika förekomma huf- 

 vudsakligen i Faxekalken, vid Köpinge, Tosterup och Barnekälle- 

 grottan samt i Ahussandstenen. Vid uppgörandet af listan öfver 

 Cephalopoderna (39 former) har jag helt och hållet följt Mobergs 

 bearbetning af denna grupp. Cirrhipederna (16 arter) äro sam- 

 manstälda hufvudsakligen efter Steenstrup, Bosquet och Dar- 

 win. De 8 Ostrakoderna helt och hållet efter Bosquet, som 

 ur en stuff från Ifö utpreparerat här anförda arter. Till de förut 

 från Saltholmskalken bekanta Dekapoderna fogas här 2 nya, n:o 

 4 Palaeeastacus? sp. och 11 Rhachiosoma? sp., som dock ej äro 

 så väl bevarade och fullständiga att de kunnat säkert till slägtet 

 bestämmas; i det hela anföras 12 decapoder. Förteckningen öfver 

 fiskarne (18 arter) kan ej anses synnerligen tillförlitlig, enär de 

 flesta arterna endast äro kända genom mer eller mindre full- 

 ständigt bevarade tänder. N:o 13 Aetobatis? sp. är ett fragment, 

 som" möjligen tillhör detta slägte och finnes i Riksmusei sam- 

 lingar utan närmare lokaluppgift. N:o 14 och 15 äro Chimaerid- 

 lämningar, sannolikt tillhörande två skilda arter af Edaphodon, 

 men för fragmentariska för att kunna noggrannare bestämmas. 

 N:o 18 Beryx ornatus AG. anföres efter Geinitz; mer eller 

 mindre väl bibehållna fragmenter af flera andra benfiskar före- 

 komma, särskildt i Saltholmskalken, men bafva hittills ej när- 

 mare undersökts. Med afseende på reptilierna (6 arter) har jag 

 följt Schröders nyaste bearbetning af denna grupp. 



Det ligger dels i själfva sakens natur och framgår äfven till- 

 räckligt ur det föregående, att denna sammanställning ingalunda 



