ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1888, N:0 5. 331 



Den ur isättikelösningen afskilda kristallmassan synes tein- 

 ligen konstant hafva sammansättningen C 10 H 3 O 2 Cl 2 CO 2 H + 

 2NH 4 C1, hvilket torde bero derpå, att klorammonium, såsom mera 

 svårlösligt i isättika, utkristalliserar i större mängd än syran, 

 också erhölls ur den ättiksura moderluten en ny qvantitet kar- 

 bon syra. 



Såsom synes, fordras för den skildrade reaktionen närvaro 

 af vatten, och jag har ej ännu varit i tillfälle att pröfva, huru 

 klor inverkar i absolut vattenfri isättika; sannolikt blir resul- 

 tatet dervid ett annat. 



Den erhållna diklorkinonkarbonsyran förlorar lätt en atom 

 klor redan vid öfvergjutning med vanlig ammoniak och öfvergår 

 dervid sannolikt till monoklormonoxinaftokinonkarbonsyra, 

 C 10 H 3 2 OHC1C0 2 H, hvars neutrala ammoniumsalt: 



C 10 H 3 2 ONH 4 C1C0 2 NH 4 

 är den vackert cinoberröda förening, som ofvan blifvit be- 

 skrifven. 



Huruvida de här omnämnda föreningarne äro derivat af a- 

 eller ß-naftokinon, kan icke efter deras hittills kända förhållan- 

 den afgöras, ehuru det förtjenar framhållas, att de i flere af- 

 seenden påminna om diklor-a-naftokinon, i hvilken likaledes en 

 kloratom lätt utbytes mot hydroxyl vid inverkan af alkalier. 



