ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1888, N:0 6. 363 



att blommorna varit terminala, och förgreningen är sålunda en 

 falsk dikotomi. 



Medan blommorna hos ifrågavarande art voro oskaftade, äro 

 •de deremot hos Williamsonia gigas Williamson sp. försedda 

 med ett ganska långt, fjällbeklädt skaft, hvilket stundom sjelft 

 är dikotomiskt förgrenadt. Hos denna art äro fjällen kring blom- 

 morna fortfarande skilda, men hos Williamsonia Leckenbyi Nath. 

 äro de sinsemellan sammanvuxna, och detsamma är äfven fallet 

 med den troligen analoga Weltrichia. Hos den förra affalla der- 

 före ej fjällen för sig, utan samtidigt med den päronformade 

 axeln, hvilken deremot, såsom vi ofvan sett, hos W. angustifolia 

 är qvarsittande på stammen. 



Man känner icke några stammar af öfriga arter, med un- 

 dantag törhända af Williamsonia gigas, såvida denna verkligen 

 hör till Zamites gigas. Den stamdel med ännu qvarsittande blad 

 af den senare, hvilken beskrifvits, är äfven alldeles glatt, och de 

 på stammens sida befintliga bladen sägas utgå från en knopp, 

 hvilket dock ej af afbildningen ojäfaktigt framgår. 



Af exemplaren från Bjuf är det tydligt, att Williamsonia 

 icke är att anse såsom någon sjelfständig växt af ett eller annat 

 slag, utan att den är blommorna af en del numera utdöda växter, 

 hvilkas blad sedan gammalt ansetts höra till cycadeerna. Wil- 

 liamsonia angustifolia är sålunda, såsom vi sett, blommorna af 

 Anomozamites minor, och W. Leckenbyi torde höra antingen till 

 A. Lindleyanus SCHPR. eller Ctenophyllum pecten LlNDL. sp. 

 Williamsonia gigas antages, såsom ofvan blifvit nämndt, van- 

 ligen höra till Zamites gigas, medan det är sannolikt att Wel- 

 trichia hör till Otozamites. Såsom en analog bildning torde väl 

 äfven ZiGNOS Blastolepis 1 ) böra anses. I alla händelser synes 

 det vara föga tvifvelaktigt, att jemte Anomozamites äfven blom- 

 morna af slägtena Zamites och Otozamites varit Williamsonior. 



Men är detta fallet, så synes det ej längre kunna vara tal om, 



att dessa växter skulle kunna anses såsom äkta cycadeer. Man 



känner visserligen icke närmare ifrågavarande blommors verkliga 



Zigno, Flora fossilis form. oolithicee. Vol. 2, 1873—85, pag. 173. 

 Öfvers. af K. Vet.-Akad. Förh. 1888. Arg. 45. N:o 6. 



