394 ÅNGSTRÖM, DUNKLA MEDIERS VÄRMESTRALN.-GENOMTRÄNGLIGHET. 



Tabell 4. 



X 



1 = 0,0028 



1 = 



3,093 



l = ( 



3,213 



? = < 



3,318 



p 



k 



p 



k 



P 



k 



P 



k 



0,59 



59, i 



18,8 















0,67 



67,i 



14,2 



33,8 



11,7 



— 



— 



— 



— 



0,90 



— 



— 



52,9 



8,6 



18,1 



6,3 



12,6 



6,3 



1,70 



— 



— 



92,9 



0,8 



79,o 



1,1 



69,8 



1,1 



4,00 



— 



— 



96,o 



0,4 



94,i 



0,3 



87,9 



0,4 



6,50 



— 



— 



92,i 



0,9 



86,9 



0,6 



83,7 



0,6 



*8,90 



— 



— 



94,i 



0,7 



80,9 



1,0 



71,o 



1,1 



Här visar sig det egendomliga förhållandet, att k för stora 

 våglängder är tillnärmelsevis konstant, för mindre deremot af- 

 tagande med växande lager såsom i föregående fall. Förkla- 

 ringen framgår lätt ur det föregående. Zinkoxiden har för de 

 större våglängderna samma egenskap som sot, det eger ingen 

 egentlig diffusionsförmåga, för kortare våglängder är deremot dif- 

 fusionsförmågan större, och förhållandena blifva likartade med 

 dem, som vi funnit för magnesiumoxid. Genomskinligheten ökar 

 äfven här med växande våglängd intill l = 4, men synes derefter 

 åter aftaga något. 



Med stöd af föreliggande observationsmaterial anser jag mig 

 derför berättigad att draga den slutsats, att vid ett diffunderande 

 medium, der den i den infallande strålens rigtning genomgående 

 strålningen består af två delar, den direkt och den diffust genom- 

 gående, den förra af dessa följer den vanliga absorptionslagen, 

 men att deremot summan af dem båda eller den verkligen ob- 

 serverade strålningen blott i det fall tillnärmelsevis följer denna 

 lag, då den diffusa strålningen kan negligeras i förhållande till 

 den direkt genomgående. 



Detta eger utan tvifvel sin tillämpning på förhållandena vid 

 atmosferens absorption. Att vi här icke kunna tillämpa absorp- 

 tionslagen för solstrålningen såsom ett helt, har många gånger 

 blifvit påpekadt och senast af Langley utförligt behandlats 1 ). 



') Phil. Mag. B. 18, p. 289, 1884. 



