ÖFVERSK+T AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 188 8, N:0 6. 395 



Nämnda lag eger, såsom väl bekant är, blott sin tillämpning på 

 «n homogen strålning, d. v. s. strålning af bestämd våglängd. 

 Men af det föregående synes, att vi icke ens med denna inskränk- 

 ning kunna direkt tillämpa densamma, så snart diffusion upp- 

 träder, för så vidt icke denna senare är af försvinnande betydelse 

 jämförd med den genomgående. Detta torde sannolikt vid klar 

 himmel och ren atmosfer vara förhållandet för större delen af 

 spektrum, men torde icke a priori få antagas gälla äfven för de 

 mest brytbara delarna deraf. En närmare undersökning häröfver 

 synes mig af stort intresse för studiet af de vigtiga frågorna om 

 luftens absorption. 



Beträffande värdet på qvantiteten k synes af tabellerna, att 

 'detta för de tre nu undersökta ämnena i allmänhet aftager med 

 växande våglängd eller med andra ord, att ämnet är mer genom- 

 lysande ju längre våglängden är. För att underlätta öfversigten af 

 ■de funna värdena har jag grafiskt konstruerat de kurvor, som visa 

 sambandet mellan )., p och k. Yidstående fig. återgifver i liten 



-*?i 



^- | , , , u i_ . 



/ 2 3 * å 6 7 8 9 A 



skala resultatet för sot. Våglängden är tagen till abskissa, det 

 genomgående värmet i procent (p) till ordinata i de tre kur- 

 vorna, som äro betecknade med p x , p 2 och p 3 , hvilka gälla för 

 de tre undersökta lagren / = 0,009, 0,023 och 0,038 respektive. 

 I kurvan, betecknad med k (den hela linien), är denna qvantitet 



Öfvers. af K. Vet-Åhad. Förh. Arg. 45. N:o 6. 4 



