404 ISBERG, ELASTICIT. -GRÄNS O. HÅLLFASTHET HOS METALLTRÅDAR. 



Den termoelektriska stapel, som användes, var densamma 

 som vid förra försöken begagnats, och hade till stapelelement 

 vismut och en legering af 14 , / 7 vismut och 1 del tenn (Roll- 

 månns blandning). 



Gränsen för möjliga fel. 



Vid beräkning af brottbelastning, elasticitetsgräns och hvad 

 jag kallat indifferenspunkt, spela de fel, som uppkomma genom 

 en möjligen oriktig bestämning af sträckapparatens konstanter 

 eller genom en mindre noggrann observation, tydligtvis ingen 

 rol, dä dessa tal enligt sakens natur måste blifva något sväf- 

 vande. Annat är förhållandet med elasticitetskoefficienten eller 

 den belastning på ytenheten, för hvilken tråden skulle förlänga 

 sig lika mycket som sin ursprungliga längd, om sådant vore 

 möjligt. För att erhålla en föreställning om möjlig storlek af 

 dessa fel, skulle man kunna partielt differentiera uttrycket 



P- m n -L 



E — , med antagande, att alla här ingående storheter 



l ■ ri r- 



voro efter hvartannat variabla, under det de öfriga voro kon- 

 stanta. Här är E = elasticitetskoefficienten, P = det tillskott 

 i vigt, som orsakar en förlängning = l och r — tråden? radie 



samt -- förhällandet mellan den längre och kortare armen hos 

 n 



häfstången och L = trådens längd. P kunde alltid noggrannt 

 bestämmas, då de använda vigterna voro noga justerade, och kan 

 således tagas konstant. Differentieras med afseende på de öfriga 

 storheterna, fås således 



r • — Jr Lj « t *j 



ÖE^E.*™-; ÖE Z = -E ån 



m n 



l ° r 



åE, = — E l 4; åE,= -E 



Som L kunde bestämmas på 0,i millimeter d. v. s. ungefär 

 5 skaldelar, orsakar en förändring SL — 5 blott en förändring 



