408 ISBERG, ELASTICIT. -GRÄNS O. HÅLLFASTHET HOS METALLTRÅDAR. 



Af dessa siffror framgår otvetydigt, att, äfven om man be- 

 räknar största möjliga fel, trådarnas elasticitetskoefficienter visa 

 tendens att stiga, d. v. s. med andra ord, att ju mera tråden 

 anstränges, ju större motstånd gör den mot en elastisk förläng- 

 ning och den antagna satsen, att den elastiska förlängningen är 

 proportionel mot belastningen gäller således endast inom vissa 

 jernför elsevis små gränser. 



I stort afiager den elastiska förlängningen med belastningen, 

 och detta mest hos de trådar, som genomgått ett mindre antal 

 draghål sedan glödgningen. Hos trådar, som äro hårddragna, 

 ex. n:o 8, 9, 17, 18, 19, blir skilnaden mellan elasticitetskoef- 

 ficienterna å olika ställen af belastningsskalan mindre betydande 

 och närmar sig gränserna för observationsfelen. Det torde kanske 

 behöfva nämnas, att vid bestämning af den elastiska förläng- 

 ningen sträckningen så länge upprepats, att konstanta afläs- 

 ningar erhållits. 



Då trådarna under sträckningen i stort förhållit sig på all- 

 deles samma sätt, som de i förra afhandlingen upptagna proto- 

 kollen öfver der behandlade trådar visa, är det onödigt att här 

 anföra annat än slutresultaten af undersökningarna, så vidt de 

 kunna läggas till grund för några jemförelser. 



Liksom i förra afhandlingen menas i följande tabeller med 

 indifferenspunkt den belastning, för hvilken afkylningen genom 

 den elastiska förlängningen fullständigt upphäfves genom upp- 

 värmningen af den permanenta. Denna punkt tillkännagifves 

 af ett galvanometerutslag = ± 0. Med galvanometerelast.-gräns 

 menas den sista belastning, för hvilken afkylningen är propor- 

 tionel mot belastningen, och denna punkt ligger något öfver den 

 Wertheimska elasticitetsgränsen. Den totala förlängningen är 

 uträknad i proc. af trådens ursprungliga längd och gör endast 

 anspråk på att vara en ungefärlig bestämning, då förlängningen 

 tydligtvis beror på sättet för afslitningen och är beroende af den 

 tid, hvarunder den afslitande kraften verkar. Några af trå- 

 darna, särskildt de af messing och deltametall, voro dessutom 

 behäftade med småbugter, hvadan ingen säkerhet finnes för att 





