— 97 — 



de foglar, som kläcka på de sednare, träffas alldrig eller blott 

 undantagsvis bosatta på de större bergiga öarne och tvärtom. 

 På sådane lagländta holmar, som hysa större eller mindre söt- 

 vattensamlingar eller träsk kläcka följande arter: Charadrius hia- 

 ticula, Tringa maritima, Phalaropus fulicarius, Ilarelda glacialis, 

 Colymbus septentrionalis, Sterna artica och någongång Anser 

 bernicla, som dock vanligast kläcker på fasta landets kuster. 

 Somateria mollissima, S. spectabilis och Lestris parasitica kläcka 

 på låga holmar utan afseende på det söta vattnets närvaro, men 

 jag såg dock S. mollissima alltid i vida större antal på sådane 

 holmar, der små träsk funnos. Af de uppräknade foglarna fann 

 jag Tringa maritima och Lestris parasitica blott en gång kläckande 

 på fasta landets lågland samt S. mollissima på de låga strän- 

 derna af större bergfyllda holmar, men sådane fall höra till un- 

 dantag frän regeln. Att dessa foglar kläcka endast på de små, 

 låga holmarne vid kusten härrör, deraf att fjällräfven under kläck- 

 ningstiden ej finnes på dem eller kan utsträcka sina plundrings- 

 tag till dem. De kläcka nemligen allesamman i öppna och obe- 

 täckta bon, hvarföre deras ägg och ungar blefve ett lätt rof för 

 räfven, om de anlade dem på fasta landet eller de större öarne, 

 der fjällräfvar i mängd förekomma. Ingen af dem eger nog krafter 

 att försvara sitt bo mot detta rofdjur. Torell har redan 1858 

 iakttagit, hvad jag af egen erfarenhet kan bekräfta, att om en 

 holme genom fast is eller drifis är förenad med fasta landet och 

 räfven således öfver isbryggan har lätt tillträde till den, bosätter 

 sig ingen fogel på den förr än isen är borta. Skulle isen ligga 

 öfver äggläggningstiden, bhfva de holmar, som varit förenade 

 med fasta landet, clen sommaren obebodda. Detta är orsaken, 

 hvarföre de närmast land belägna holmarne på norra kusten of- 

 tast äro obebodda, ty isen ligger vanligen ännu under kläcknings- 

 tiden emellan dem och fasta landet. 



Fasta landets lågländer och små torfmossar vid fjordarne 

 tro tillhåll för landets gås-arter, af hvilka endast A. bernicla 

 finnes i någon mängd, de öfriga mycket sparsamt och endast på 

 Westküsten. Det är först på de invid hafvet belägna fjellens 



