— 133 — 



Af ven den omständigheten, att parningstiden inträffar nästan 

 samtidigt med den tid, då honorna yngla, talar för vår slutsats, 

 att hvalross! onan ej ynglar två år efter hvarandra. Ty det är 

 föga sannolikt att ett djur med bestämd parningstid. som går 

 drägtig ett helt år och daggar nära 2 år skulle åter vara aflings- 

 skicklig en eller 2 veckor efter att hafva ynglat. Också träffar 

 man honor, som födt, den första sommaren alltid ensamna med 

 sin späda unge, utan sällskap af andra hvalrossar, och hvalross- 

 fångare hafva försäkrat, att man aldrig finner en hona drägtig, 

 som har årets unge med sig, lika litet som man ser en hona 

 åtföljd af både årets och fjolårets unge på samma gång. 



De honor, som däggade på andra året och af hvilka jag 

 öppnade flere i medlet af Juli, hade alltid uterus tom, fastän 

 parningstiden redan för en månad sedan var förbi. Om concep- 

 tion i Maj eller början af Juni försiggått, hade foetus i medlet 

 af Juli nödvändigt bordt finnas. Då detta ej fanns hade 1 ingen 

 parning ännu försiggått efter sista börden för 13 a 14 månader 

 sedan och emedan rätta tiden för denna förrättning i år var länge- 

 sedan förbi, förblefvo dessa honor sannolikt obefruktade till nästa 

 parningstid, som inträffade först 2 år efter det de sist ynglat. 

 När vi veta att honan går drägtig ett helt år, skulle således ej 

 mindre än 3 år förflyta emellan livarje regelbunden börd, såvida 

 det verkligen är en allmän lag att hvalrosshonorna icke inlåta sig 

 i parning följande är efter det de sist ynglat. 



Jag har haft äran anföra, att hvalrossungens betar 12 — 13 

 månader efter födseln äro blott omkring ^ — 1 tum långa, samt 

 att den vid denna ålder hemtar sin föda uteslutande ur modrens 

 spenar. Innan ungen sjelf kan lifnära sig på de gamlas vis af 

 musslor, som ligga inbäddade i hafsbottnet, måste betarne hafva 

 uppnått en längd af minst 3 — 4 tum. Denna längd hafva de när 

 ungen fyllt två ar. Hos två unga, ur samma flock fångade, hval- 

 rossar, som af fångstmännen enhälligt förklarades vara ungar i 

 tredje året, voro betarne af denna längd och Ventrikeln befanns 

 vara till hälften fvlld af skalade Myse och Saxicavse. Således ^gss*^ 



Ofoera. ttf K. Vet. Akad. Förh. Arg. 20. K- o 2. ' 



4 



