— 142 — 



större, och erhållit flere mörka fläckar. Han har då derjemte 

 erhållit ett nytt namn, Oyskärkobbe (en kobbe, stor som ett ös- 

 kar), hvilket betecknar detsamma som Grönländarnes Ataisiak, 

 eller svartsidans unge under första hösten och vintern. Oyskär- 

 kobben, som förut varit der talrik, är nu sällsynt; han lemnar 

 Finmarken i Februari. — Ungen i andra och tredje året, som 

 kallas Storsveiv, infann sig fordom talrikt i slutet af April och 

 början af Maj med Korsmess-sejen och försvann efter par veckor. 

 Aabenkobbe eller den fullvuxna svartsidan visar sig mycket 

 sällan och det endast om vintern vid Finmarken. 



Phoca hispida Erxl.; Fabr., Naturh. Selsk. Skr. I. 2, p. 74; — 

 Ph. foetida Fabr., Faun. Grönl.; — Ph. annellata Nils.; — 

 Stenkobbe, Norge. 



Af alla sälarter går denna längst mot norr och är således 

 icke sällsynt vid Spetsbergens norra kuster om sommaren, men 

 förekommer ej talrikt der. Isen tycks för denna sals trefnad vara 

 lika oumbärlig, som för Phoca barbata. Sålänge fasta isen ligger, 

 håller han sig i fjordarne, men när den bryter upp, begifver han 

 sig norrut med drifisen. Landets grannskap synes för stenkobben 

 ej vara af den vigt, som för Ph. barbata, ty man har anträffat 

 honom ofta långt från land. Parry såg honom bland drifisen 

 under 82| n. Lat., eller omkring 20 mil från närmaste kända land, 

 och hans manskap skjöt två individer på isen under resan mot nord- i 

 polen. Phoca barbata är bunden vid kusten, emedan han före- 

 trädesvis hemtar sin föda från hafsbottnet, högst på 80 — 100 

 famnars djup, Phoca hispida deremot lefver af fiskar och crusta- 

 ceer närmare hafsytan, hvilka finnas äfven på längre afstånd 

 från land. Det är sannolikt att stenkobbens hufvudsakligaste 

 föda utgöres af en liten gadus-art (Merlangus polaris), som sim- 

 mar i mängd bland drifisen i vattenbrynet, och hvilken Parry 

 fann ännu under 82| n. Lat. — Om vintern har stenkobben un- 

 der sin vistelse i fjordarne små hål i isen, genom hvilka han 

 sticker upp trynet att andas; större vak, genom hvilka han kunde 

 stiga på den att ligga torde denna art icke göra åt sig, såsom 



