— 327 — 



Kläckningen, verkställd i sådana under bar himmel stående och 

 med grus försedda lådor eller konstgjorda kanaler, som i Meilen 

 vid Ziirichersjön och flerestädes, hade visserligen i Herr ViGlERS 

 tycke lyckats förträffligt, han hade nemligen af den mestadels 

 transporterade rommen erhållit 25 procent yngel och längre trodde 

 han ej man kunde komma; men svårigheten att i längden kunna 

 stänga de kläckta ynglen inne hade äfven här gjort sig i hög 

 grad kännbar. Den minsta bristfällighet å de fina gallren eller 

 den minsta obehöriga öppning, som af det ständigt arbetande 

 vattnet tillfälligtvis kan bildas i kläckningslådorna eller i yngel- 

 dammarne, är tillräcklig att på några timmar låta tusendetal af 

 yngel undkomma. De laxartade fiskarnes yngel besitta dessutom 

 en viss skicklighet att hoppa, och kunna följaktligen äfven på 

 det sättet försvinna, om tillfälle dertill gifves. Man måste der- 

 före åt dessa små detaljer egna den största uppmärksamhet, så 

 framt man ej vill se frukterna af sin möda gå helt och hållet 

 förlorade. Under sednaste vintern hade vid denna anstalt cirka 

 23,000 yngel, dels af lax, dels och hufvudsakligen af forell, blifvit 

 utkläckte. Största delen häraf hade dock undkommit ur lådorna 

 och, efter att hafva passerat tre dammar, gått att befolka en 

 bäck, der de emedlertid troddes komma att qvarstadna och med 

 tiden kunna fångas såsom fullväxta foreller. Att likväl åtmin- 

 stone laxynglen efter uppvaknad vandringsdrift förr eller sednare 

 skulle försvinna från detta inskränkta vattendrag med sin lika 

 inskränkta tillgång på födoämnen, det kunde man taga för gifvet. 

 Uppfödningsdammarne, hvilka underhöllos med källvatten, 

 nemligen detsamma som genomflutit kläckningskanalerna, voro tre 

 till antalet och anlagda ett korrt stycke nedanför hvarandra i en 

 sluttande dalgång. Deras längd var cirka 50 alnar, bredden 25 

 och största djupet närmare den yttre vidgade ändan 3^ alnar. 

 För öfrigt voro de till formen ovala, endast något smalare i öfra 

 ändan, och hade sidorna jemnt och lindrigt sluttande. A dam- 

 marnes yttre ända hade man öfverst i kanten bildat förgallrade 

 aflopp för det ständigt bortflytande vattnet, och för att vid före- 

 fallande behof kunna efter behag tömma dammarne, hade man 



L 



■yc, 



