— 353 — 



tender fryspunkten, hvarest dess största täthet äger ruin; 2:o) att 

 detsamma vid temperaturer under fryspunkten lätt bibehåller sig 

 ofruset, äfven om det utsattes för en starkare omskakning. — Ta- 

 ger man dessa båda egenskaper hos hafsvattnet i betraktande, så 

 är det lätt att förutse, hvad som bör äga rum vid dess samman- 

 frysuing till is. 



Under den kallare årstideu afkyles det öfversta vattenlagret 

 genom varmestrålning, afdunstning och beröring med den kalla 

 luften. Det öfversta vattenlagret blir derigenom tätare och tyngre 

 än de underliggande, nedsjunker derföre mot djupet och lemnar 

 rum för ett nedifrån kommande varmare och derföre lättare vat- 

 tenlager, hvilket intager det förras plats på ytan. Detta afkyles 

 i sin ordning, nedsjunker och lemnar rum på ytan för ett nytt 

 uppkommande vattenlager o. s. v. Då de nedgående vattenlagren 

 småningom uppvärmas af de underliggande, måste man föreställa 

 sig, att denna cirkulation till en början hufvudsakligen äger rum 

 i de vattenlager, som ligga ytan närmast. Om kölden i luften 

 är ihållande, fortsattes afkylningen på detta sätt, och det afkylda 

 lagret tillväxer i tjocklek, ända till dess att temperaturen ned- 

 gått till den egentliga fryspunkten. Nu kunna två fall inträffa: 

 blir hafvet upprördt af blåst, så att vattenpartiklarnes lägen re- 

 lativt till hvarandra våldsamt förändras, så bildar sig is. Det- 

 samma måste inträffa, om förut bildade lösa isstycken kring- 

 skurna på vattenytan, eller om snö nedfaller ur atmosferen. Den 

 började isbildningen åstadkommer snart vid fortsatt köld ett 

 sammanhängande istäcke öfver vattenytan. Om deremot vattnet, 

 sedan temperaturen nedgått till fryspunkten, icke i mängd inne- 

 håller några förut bildade isstycken, och om rörelsen i de öfver- 

 sta vattenlagren icke är för våldsam, så fortsattes afkylningen 

 och temperaturen nedgår under fryspunkten. Det öfverkylda vat- 

 tenlagret bör under gynnsamma förhållanden kunna erhålla en 

 betydlig mäktighet. Då vattnet är en dälig värmeledare, synes 

 det icke heller vara omöjligt, att vid inträffande töväder det öf- 

 versta vattenlagret ånyo kan uppvärmas öfver fryspunkten, under 

 det ;itt de underliggande fortfarande äro betydligt under den- 



