— 371 - 



isbeläggningen försiggår antingen genom från hafvet inkommande 

 drif-is eller genom ismassor, som uppstiga från djupet och der- 

 efter sammanfrysa till ett helt. Denna drif-is har samma "Op- 

 rindelse og Beskaffenhed" som den is, hvilken kommer från dju- 

 pet. Den består således sannolikt af bottenis, som bildats längre 

 ut på hafvet. Den is, som kominer upp från djupet i sjelfva 

 fjorden, består af mycket tunna, kristallklara isskifvor af mycket 

 olika form. Storleken varierar från de minsta stycken till vid- 

 den af en liten bordskifva. De fästa sig vid gräs på bottnen, 

 på längre eller kortare afstånd från denna allt efter gräsets höjd. 

 Den isbetäckning på vattenytan, som är bildad af bottenis, skil- 

 jes lätt från den vanliga ytisen, emedan den är skörare och 

 mycket olika tjock på olika ställen. "På frusen bottenis kan 

 man köra på ett ställe och sticka foten igenom den ej långt 

 derifrån". Vid stark storm eller strömsättning ältas den upp- 

 komna bottenisen först tillsammans i stora bollar, hvilka derefter 

 sammanfrysa. De erfarnaste fiskrarne antaga, att isbildningen 

 på djupt vatten icke sker på bottnen, utan längre upp mot 

 ytan. Dock synes frysningen härstädes kunna gå ganska djupt 

 ned. Det har händt, att alla fiskar i nät, som legat på 40 fots 

 djup, blifvit ihjelfrusna. Det största djup, till hvilket frysningen 

 kan nedgå, anse fiskrarne vara 50 fot. Jord och stenar har man 

 härstädes icke funnit fastfrusna i bottenisen. Denna bildas efter 

 ihållande stark köld, då väderleken slår om och blir blidare, 

 isynnerhet om marken icke är snöbetäckt; — en iakttagelse som 

 äfven är gjord längre mot söder vid Svenska kusten. Bottenisen 

 kan uppkomma både vid lugnt och stormigt väder. Inom myc- 

 ket kort tid kan så mycket is uppstiga till ytan, att det är 

 omöjligt att komma fram med båt, ehuru hafvet nyss förut varit 

 alldeles isfritt. Det anföres härom: Man kan svårligen göra sig 

 begrepp om de ofantliga ismassor, som på kort tid uppskjuta ur 

 hafvet. Issörjan kan blifva flera famnar tjock, och vid storm 

 och strömsättning lyftas dessa massor upp på hvarandra, sam- 

 nianskjutas och ältas ihop till en till utseendet fast ismassa, 

 hvilken höjer sig öfver vattenytan. En af de fiskare, som om 



